Sarah Siddons -palkinto saattaa olla teille tuntematon.
Se on säästynyt sensaatiomaiselta julkisuudelta,
josta kärsivät sellaiset kyseenalaiset palkinnot kuin Pulitzer
ja ne palkinnot, jotka jakaa joka vuosi se... elokuvaseura.
Tämä ansioituneen näköinen herrasmies on erittäin vanha näyttelijä.
Koska hän on näyttelijä, hän puhuu vielä jonkin aikaa.
Ei ole tärkeää, että kuulette, mitä hän sanoo.
On kuitenkin tärkeää, että tiedätte, missä olette ja miksi olette täällä.
Tämä on Sarah Siddons -seuran ruokailusali.
Täällä pidetään vuotuinen juhlapäivällinen ja
jaetaan teatteripiirien korkein kunnianosoitus:
Sarah Siddons -palkinto ansioista teatteritaiteen alalla.
Nämä arvokkaat seinät, monet näistä kasvoistakin,
ovat nähneet Modjeskan, Ada Rehanin ja Minnie Fisken.
Mansfieldin ääni on täyttänyt tämän huoneen.
Ikkunoita ei ole todennäköisesti avattu hänen kuolemansa jälkeen.
Vähäisemmät palkinnot, kuten näette, on jo jaettu.
Vähäisemmät palkinnot annetaan kirjoittajille ja ohjaajille,
koska heidän tehtävänsä on vain rakentaa torni,
jotta maailma voi osoittaa suosiota valolle, joka loistaa sen huipulta.
Eikä mikään valo ole koskaan loistanut kirkkaammin kuin Eve Harrington.
Eve... mutta lisää Evestä myöhemmin.
Itse asiassa kaikki Evestä.
Niille, jotka eivät lue, käy teatterissa, kuuntele epäkaupallisia radioasemia
tai tiedä mitään maailmasta, jossa asuvat,
minun on kai tarpeen esittäytyä.
Nimeni on Addison DeWitt.
Luontainen elinympäristöni on teatteri. En raada siinä. Enkä joudu hämmennyksiin.
Olen kriitikko ja kommentaattori.
Olen välttämätön osa teatteria.
Tässä on Karen Richards.
Hän on näytelmäkirjailijan vaimo ja siten teatterialalla avioliiton kautta.
Mikään hänen taustassaan ei olisi tuonut häntä E-riviä lähemmäksi näyttämöä.
Hänen viimeisenä vuonnaan Radcliffessa Lloyd Richards luennoi näyttämötaiteesta.
Seuraavana vuonna Karenista tuli rouva Lloyd Richards.
Teatterialalla on yleisesti ottaen kahdenlaisia tuottajia.
Toisilla on varakkaita ystäviä, jotka ottavat vähennyskelpoisen riskin.
Heitä kiinnostaa taide.
Toisille jokainen produktio saattaa merkitä tuhoa tai menestystä.
Nämä tyypit yrittävät rahastaa.
Tässä on Max Fabian.
Hän tuotti näytelmän, joka toi
Eve Harringtonille Sarah Siddons -palkinnon.
Margo Channing on teatteritähti.
Hän esiintyi lavalla ensimmäisen kerran Kesäyön unelmassa neljän ikäisenä.
Hän esitti keijua ja tuli lavalle, aivan yllättäen, ilkosillaan.
Hän on ollut tähti siitä lähtien.
Margo on loistava tähti. Todellinen tähti.
Hän ei ole ollut eikä tule olemaan mitään vähempää tai mitään muuta.
Kerrottuaan pitkästyttavän tarkasti sekä Sarah Siddons -seuran historian
että teatterin historian alkaen Thespiksen ilmestymisestä tanssijoiden joukosta
ansioitunut puheenjohtajamme on vihdoinkin päässyt täälläolomme syyhyn.
Minulle on ollut kunnia ja etuoikeus saada viettää elämäni teatterissa,
näyttelijäparka, joka astelee ja kuluttaa aikansa näyttämöllä,
ja minulla on ollut kunnia olla 40 vuotta
Sarah Siddons -seuran pääkuiskaajana.
39 kertaa olen luovuttanut ansioituneisiin käsiin
tämän korkeimman kunnianosoituksen, jonka teatteri tuntee.
Yksikään näyttelijä ei varmaan ole minua vanhempi.
Olen ansainnut paikkani - varjossa.
Eikä tätä palkintoa ole saanut kukaan
nuorempi kuin sen vastaanottaja tänä iltana.
Kuinka osuvaa, että se siirtyy minun käsistäni hänen käsiinsä.
Niin nuoret kädet. Niin nuori nainen.
Nuori iältään, mutta sydämeltään yhtä vanha kuin teatteri.
Eräillä meistä on ilo tuntea hänet.
Olemme nähneet syvemmälle kuin se kauneus ja taiteellisuus,
joka on saanut hänen nimensä kaikumaan kaikkialla maassa.
Tiedämme hänen nöyryytensä, antaumuksensa,
uskollisuutensa taiteelleen,
hänen rakkautensa, syvän ja pysyvän rakkautensa meihin ja
siihen, mitä me olemme ja mitä me teemme - teatteriin.
Hänellä on ollut yksi toive,
yksi rukous, yksi unelma:
kuulua meille.
Tänään hänen unelmansa on toteutunut,
ja tästä lähin uneksimme samaa hänestä.
Hyvät naiset ja herrat, ansioista teatteritaiteen alalla,
Sarah Siddons -palkinto myönnetään... neiti Eve Harringtonille.
Eve. Eve, kultainen tyttö. Kansikuvatyttö.
Naapurin tyttö, kuun tyttö. Aika on kohdellut Eveä hyvin.
Elämä seuraa häntä. Hänet on profiloitu, selvitetty, paljastettu, raportoitu,
mitä hän syö ja pitää yllään ja kenet hän tuntee
ja missä hän on ja milloin ja minne hän on menossa.
Eve.
Te kaikki tiedätte kaiken Evestä.
Mitä voi enää tietää, mitä ette jo tiedä?
Milloin se tapahtui? Kauanko sitten?
Tuntuu kuin siitä olisi elinaika.
Lloyd sanoi aina, että teatterissa elinaika on kausi ja kausi on elinaika.
Nyt on kesäkuu. Silloin oli lokakuun alku.
Vasta viime lokakuun.
Ilta oli tihkusateinen. Muistan, kun pyysin taksia odottamaan.
Missä hän oli?
Outoa. Olin niin tottunut näkemään hänet siellä ilta toisensa jälkeen,
että huomasin etsiväni tyttöä, jota en ollut edes puhutellut.
Ihmettelin, missä hän oli.
Rouva Richards?
Siellähän sinä olet.
Tuntui yhtäkkiä oudolta, kun et ollut täällä.
- Miksi luulitte, etten olisi? - Miksi olisit?
Kuudesti viikossa katsomassa, kun Margo Channing tulee ja lähtee teatterista.
- Sopiihan teille, että puhumme? - Ei lainkaan.
Olen nähnyt teidät useasti. Tarvitsin jokaisen rohkeuden hitusen.
Puhuaksesi näytelmäkirjailijan vaimolle?
Olen julkisuuden alhaisin ilmentymä.
Olette Margo Channingin paras ystävä.
Te ja miehenne olette aina hänen kanssaan.
Ja herra Sampson. Millainen hän on?
Bill Sampson? Hän on ohjaaja.
- Hän on paras. - Hän on samaa mieltä kanssasi.
Kerropa. Mitä teet Margon tulon ja lähdön välisenä aikana?
Kyyhötätkö tuossa ovensuussa ja odotat?
En. Katson näytelmän.
Katsot näytelmän? Oletko nähnyt tämän näytelmän jokaisen esityksen?
Olen.
Mutta eikö se ole sinusta, kaiken muun lisäksi, eikö se ole kallista?
Seisomapaikka ei maksa paljon. Minä selviän.
- Vien sinut Margon luo. - Älkää.
- Kyllä vien. Hänen on tavattava sinut. - Ei, minähän tungettelisin.
Olisin vain yksi monista ihailijoista.
Sinunlaisiasi ei ole muita. Ei voisi olla.
Jos olisin tiennyt... Joskus toiste. Tämän näköisenä.
Näytät aivan hyvältä. Mikä sinun nimesi muuten on?
Eve. Eve Harrington.
- Hyvää iltaa, Gus. - Hyvää iltaa, rva Richards.
- Hyvää yötä. - Hyvää yötä, Gus.
Eikö sitä voikin hengittää?
Kuin jotain taikaparfyymiä.
Odota tässä. Älä juokse karkuun.
"Jos etelä olisi voittanut, voisi tehdä näytelmiä pohjoisesta."
- Hei. - Terve!
"En usko, että voi oikein sanoa, että hävisimme sodan."
"Meidät nälkiinnytettiin, voisi sanoa."
"En ymmärrä niitä näytelmiä rakkauden puutteesta kärsivistä etelän naisista."
"Nimenomaan rakkaudesta ei etelässä puutetta kärsitty."
Margon haastattelu etelän lehtimiehelle.
Kun se menee painoon, Gettysburgia aletaan taas tulittaa.
- Fort Sumteriahan sitä tulitettiin. - En ole esiintynyt Fort Sumterissa.
Muru puhuu järkeä. Lloyd, kulta, ole rohkea kirjoittaja.
Kirjoita minulle näytelmä kivasta normaalista naisesta,
joka ampuu miehensä.
- Tarvitset uusia liivejä. - Osta niitä.
- Samaa kokoako? - Tietysti.
Minusta näiden vitsien hauskuus vähenee jatkuvasti.
Puutynnyrissä kypsynyt on hyvä näytelmä.
Siinä on uskollinen pikkunainen.
Kriitikoiden mielestä se on. Niin yleisönkin.
Katsomot täynnä, lippuja myydään neljä kuukautta ennakkoon.
Iloydin näytelmät eivät näytä satuttaneen sinua.
- Rauhallisesti nyt. - Rentoudu, kunhan vain revin suutani.
Suututat minut joskus todella. Kaikista naisista, joilla ei ole Valitettavaa...
- Eikö se ole totta? - Kyllä on.
Olet lahjakas, kuuluisa, varakas.
Ihmiset odottavat ilta illan jälkeen vain nähdäkseen sinut. Jopa sateessa.
Nimikirjoituksen metsästäjät. Eivät ihmiset.
Juoksentelevat kuin kojoottilaumat.
- He ovat ihailijoitasi. - Eivät he ole ihailijoita.
He ovat nuorisorikollisia. He eivät ole kenenkään yleisöä.
He eivät katso näytelmiä tai elokuvia. He eivät ole tarpeeksi kauan sisällä.
No, juuri nyt yksi on sisällä.
- Olen tuonut hänet tapaamaan sinua. - Olet mitä?
Hän on aivan oven takana.
Pihalle.
Mutta et voi ajaa häntä ulos. Minä lupasin.
Margo, sinun on nähtävä hänet. Hän palvoo sinua. Se voisi olla kirjasta.
Sitä kirjaa ei enää paineta. Se on mennyttä aikaa.
Mutta tapaisit edes hänet... Olet hänen koko elämänsä.
Olet varmaan jo huomannut hänet. Hän on aina paikalla.
Se hiirulainen, jolla on sadetakki ja hassu hattu.
Kuinka häntä ei voisi huomata? Joka ilta, joka matineassa.
Tule sisään, Eve.
- Luulin, että olitte unohtanut minut. - En lainkaan.
Margo, tässä on Eve Harrington.
- Hauska tutustua, kultaseni. - Voi jukrat.
- Terve, neiti Channing. - Mieheni.
- Terve, nti Harrington. - Hauska tutustua.
Ja tässä on rakas ystäväni ja seuralaiseni, neiti Birdie Coonan.
- Voi jukrat, - Neiti Coonan.
- Voi jukrat mitä? - Kun hän rupeaa tuollaiseksi,
hänestä tulee yhtäkkiä Hamletin äiti.
Sinulla on aivan varmasti tekemistä kylpyhuoneessa, Birdie-kulta.
Vaikkei olisikaan, keksin jotain, kunnes muutut taas normaaliksi.
Istuutuisitko, neiti Worthington?
Harrington.
- Anteeksi kovasti. Istuutuisitko? - Kiitos.
Haluaisitko juotavaa?
Sanoin, miten usein olet nähnyt näytelmän.
Ei kiitos.
Niin, olen nähnyt jokaisen esityksen.
Jokaisen esityksen? Sitten voin otaksua, että pidät siitä?
- Pitäisin kaikesta, missä neiti esiintyy. - Pitäisitkö todella? Miten suloista.
Epäilenpä, että et pitäisi hänestä Karvaisessa apinassa.
Älkää käsittäkö minua väärin, herra Richards.
Minusta neiti Channingin suuruuteen kuuluu
hänen kykynsä valita parhaat näytelmät.
- Uusi näytelmännehän on myös hänelle? - Tietysti on.
- Mistä kuulit siitä? - The Timesissä oli siitä juttu.
Pidän sen nimestä, Jalanjäljet katossa.
Niin, mutta palataanpa tähän.
- Oletko todella nähnyt jokaisen esityksen? - Olen.
Miksi? Olen utelias.
Ellen tulisi katsomaan näytelmää, minulla ei olisi paikkaa, mihin mennä.
Onhan muitakin näytelmiä.
Ilman teitä. Ja hra Richardsin käsikirjoitusta.
Mutta onhan sinulla ystäviä, koti, perhe?
Kerro meille siitä, Eve.
- Tietäisinpä vain miten. - Yritä.
No...
Tuota, se alkoi tätä edeltäneestä näytelmästä.
- Muistosta. - Muistosta.
- Näitkö sen täällä New Yorkissa? - San Franciscossa.
Se oli viimeistä viikkoa. Menin yhtenä iltana.
Elämäni tärkein ilta... kunnes nyt.
Menin seuraavana iltana ja taas sitä seuraavana ja sitä seuraavana.
Jokaiseen esitykseen.
Sitten kun näytelmä siirtyi itään, minä menin itään.
- Eve, aloittaisitko alusta? - Se ei kiinnostaisi teitä mitenkään.
Ole kiltti.
Se kai alkaa kotoa. Wisconsinista siis.
Meitä oli vain äiti ja isä ja minä.
Olin ainoa lapsi. Kuvittelin kaikenlaista, kun olin lapsi.
Näyttelin kaikenlaista. Ei ole tärkeää mitä.
Jotenkin näytteleminen ja kuvitteleminen alkoivat täyttää elämääni yhä enemmän.
Niin paljon, etten erottanut todellista epätodellisesta.
Paitsi että epätodellinen näytti minusta todellisemmalta...
- Minähän puhun täyttä roskaa? - Et lainkaan.
Maanviljelijät olivat köyhiä silloin. Isä oli maanviljelijä.
Minun täytyi auttaa.
Joten lopetin koulun, menin Milwaukeehin,
pääsin sihteeriksi... olutpanimoon.
Kun on sihteerinä panimossa, on vaikea kuvitella olevansa mitään muuta.
Kaikki on olutta.
Se ei ollut kovin hauskaa, mutta se auttoi kotiväkeä.
Ja siellä oli pieni teatteriryhmä, kuin sadepisara aavikolla.
Siellä tapasin Eddien.
Hän oli radioteknikko.
Näyttelimme kolmessa Liliomin esityksessä.
Olin kamala.
Sitten sota alkoi ja menimme naimisiin.
Eddie oli ilmavoimissa.
Hänet lähetettiin Etelä-Tyynellemerelle.
Tehän olitte tiedotusjoukoissa, hra Richards? Niin Kuka kukin on kertoo.
Kun Eddie ei ollut paikalla, elämä oli taas pelkkää olutta.
Lukuun ottamatta yhtä kirjettä joka viikko.
Kerran hän kirjoitti, että hän oli tulossa lomalle.
Olin säästänyt rahaa ja lomapäiviä ja menin San Franciscoon tapaamaan häntä.
Mutta Eddie ei ollut siellä.
Milwaukeesta lähetettiin minulle sähke.
Joka oli tullut Washingtonista.
Jossa luki että... Eddie ei ollut tulossa.
Että Eddie oli kuollut.
Aioin jäädä San Franciscoon.
Olin yksin. En voinut palata ilman Eddieä.
Löysin töitä, ja henkivakuutus auttoi.
Ja San Franciscossa oli teattereita.
Ja sitten yhtenä iltana, Margo Channing tuli esiintymään Muistossa
ja minä menin katsomaan sitä.
No...
Tässä olen.
Mikä tarina. Siitähän puuttuu vain ajokoirat näykkimästä takapuolesta.
Eivät kaikki ihmiselämän tapahtumat ole pelkkää kabareeta!
Jopa viidennen luokan kabareetähtien pitäisi ymmärtää se ja kunnioittaa sitä.
- Pyydän anteeksi Birdien puolesta. - Ei minun puolestani pyydetä anteeksi.
Anteeksi, jos loukkasin tunteitasi. Minä vain puhun sillä lailla.
Ette loukannut tunteitani, neiti Coonan.
Sano minua Birdieksi.
Ja mitä viidenteen luokkaan tulee,
olin tähti yksitoista vuotta ja sinä tiedät sen kyllä.
Koneeni lähtee 47 minuutin päästä ja missä tilassa olet?
- Et ole valmis ja näytät romuläjältä. - Kiitos paljon.
Onko tämä sabotaasia? Eikö sinussa ole inhimillisyyttä?
- Näytä ihminen, niin voisi ollakin. - Lentoyhtiöillä on kyllä kellot.
Kuvaus alkaa viikon päästä maanantaina. Zanuck on kärsimätön.
Zanucklzanuckl Onko teillä suhde?
- Vain tietyllä tavalla. Olet sievempi. - Olen romuläjä.
- Bill. Tässä on Eve Harrington. - Hei.
Ihana romuläjäni. Mysteerit ja unelmat, joita romuläjistä löytyy.
Herra minua auttakoon.
Rakastan mielipuolta.
- Terve. Mikä sinun nimesi on? - Eve Harrington.
- Olette jo tavanneet. - Missä?
- Täällä, vain minuutti sitten. - Sehän mukavaa.
- Et kai ole lähdössä? - Luulen, että minun pitäisi.
Oli oikein... voin tuskin löytää sanoja ilmaisemaan, millaista.
Älä lähde.
Teillä neljällä on varmaan paljon puhuttavaa herra Sampsonin lähtiessä.
Ei, jää tänne, ole kiltti.
Kuulepa. Panemme Stanislavskin koneeseen
ja menemme johonkin juttelemaan.
Tuota, jos en ole tiellä...
Tulen aivan kohta.
Lloyd, meidän on mentävä.
Hyvää yötä, Margo.
- Soitan huomenna. - Älä liian aikaisin.
- Hyvää onnea, nero. - Nerot eivät tarvitse sitä. Minä tarvitsen.
- Minä en ole huolissani sinusta. - Jatka samaan malliin.
Hyvää yötä, Eve. Toivottavasti tapaamme pian.
Olen katsomossa huomisessa matineassa.
Ei pelkästään siten. Ystävinä.
Se olisi mukavaa.
- On ollut oikea ilo tutustua, Eve. - Toivon niin, hra Richards. Hyvää yötä.
Hyvää yötä.
Rouva Richards?
En unohda tätä iltaa niin kauan kuin elän.
Enkä unohda teitä ikinä, koska teitte sen mahdolliseksi.
Enkä minä unohda sinua, Eve.
Minne olimme silloin menossa, Lloyd ja minä?
Hassua, mitä muistaa...
ja mitä ei.
Olette siis menossa Hollywoodiin?
- Miksi? - Ihmettelin vain.
- Ihmettelit mitä? - Miksi?
- Miksi mitä? - Miksi teidän täytyy mennä... sinne.
- Ei minun ole pakko. Minä haluan. - Rahanko vuoksi?
80 prosenttia siitä menee veroihin.
Miksi sitten? Miksi, jos olette teatterin menestyvin nuori ohjaaja...
Teatteri. Teatteri.
Minkä sääntöjen mukaan teatteri on olemassa vain rumissa rakennuksissa,
jotka on ahdettu pienelle alalle New York Cityyn?
Tai Lontooseen, Pariisiin tai Wieniin?
Kuuntele, Junior, ja opi.
Tiedätkö, mitä teatteri on? Kirppusirkusta. Sekä oopperaa.
Sekä rodeota, karnivaalia, balettia,
intiaanitansseja, Kasperia ja Jesperiä, yhden miehen orkesteria - kaikki teatteria.
Missä on taikuutta ja kuvittelua sekä yleisö, siellä on teatteria.
Aku Ankka, Ibsen ja Yksinäinen ratsastaja.
Sarah Bernhardt ja Poodles Hanneford. Lunt ja Fontanne, Betty Grable.
Villihevonen Rex, Eleonora Duse - kaikki teatteria.
Et ymmärrä niitä kaikkia. Et pidä niistä kaikista.
Miksi pitäisi? Teatteri on kaikille, myös sinulle, muttei pelkästään sinulle.
Joten älä hyväksy äläkä paheksu.
Se ei ehkä ole teatteria sinulle, mutta se on sitä jollekin toiselle.
Esitin vain yksinkertaisen kysymyksen.
Ja minä aloin paasata.
Ei mitään henkilökohtaista, Junior. Älä suutu.
Teatterin norsunluusaleihin mahtuu vain niin paljon roskaa,
että olen sitä joskus kurkkua myöten täynnä.
Mutta Hollywood. Ette saa jäädä sinne.
- Sopimus on vain yhdestä elokuvasta. - Niin harvat palaavat.
Luen George Jean Nathanin arvostelut joka viikko.
- Sekä Addison DeWittin. - Joka päivä.
Sinun ei tarvinnut kertoa.
Yksi korvakoru on nyt viimeistä huutoa.
Jos ei ole, siitä tulee. En löydä toista.
Heitä tuo kirje menemään. Se kyllästyttää minua.
- Missähän se voisi olla? - Kyllä se ilmestyy.
Annan periksi. Katso peruukeista. Ehkä se tarttui yhteen.
Aitoja timantteja peruukissa. Mikä maailma.
- Missä takkini on? - Siinä, minne jätit sen.
Saumat.
Hän ei voi pitää silmiään erossa sääristäni.
Kuin nailoninen sitruunankuori.
Byron ei olisi osannut sanoa sitä viehättävämmin.
Lähdetään.
Haluatko kertoa terveisiä? Mitä haluat, että kerron Tyrone Powerille?
Anna hänelle puhelinnumeroni. Kerron hänelle itse.
Tapa ne.
- Onko avain mukana? - Nähdään kotona.
Minulla on ehdotus. Aikaa ei ole paljon jäljellä.
Ettekä ole saaneet olla kahdestaan vielä hetkeäkään.
Voisin huolehtia täällä kaikesta ja tuoda teille liput portille...
jos haluaisitte.
Taidamme haluta kovasti.
- Eihän siitä ole vaivaa? - Ei tietystikään.
- Hän on aika tyttö, tuo kukasenyton. - Eve. Olin unohtanut, että sellaisia on.
Teeskentelyn puute, outo suoruus ja ymmärtämys.
Kertoiko hän sinulle teatterista ja mitä se merkitsi?
Ei, minä kerroin hänelle. Minä pälpätin.
Kaikki maailman uskonnot yhdessä paketissa,
ja me olemme jumalia ja jumalattaria.
Eikö ole typerää? Minulle on tullut yhtäkkiä kova halu suojella häntä.
Karitsa irrallaan isossa kiviviidakossa.
- Pidä huolta itsestäsi. - Intiaanit ovat jo aika hyvin hallinnassa.
- Bill, älä joudu jonkun tähtösen lumoihin. - Yritän olla joutumatta.
Et ole häävi saalis itse. Olet itserakas, ajattelematon ja sotkuinen.
Eivät kaikki voi olla Gregory Peckejä.
Joudut sievien tyttösten houkuttelemaksi.
Miten lapselliseksi tulet, ennen kuin lopetat?
En halua olla lapsellinen. Muutama vuosi riittäisi hyvin.
Nyt saa kyllä riittää.
Menetänkö sinut, Bill? Menetänkö?
Juuri nyt olet kuusivuotias.
Kaikki valmista.
TUPAKOINTI KIELLETTY PORTIN JÄLKEEN
Kiitos avustasi. Lykkyä tykö.
Näkemiin, hra Sampson.
- Kudotko minulle muhvin? - Soita, kun pääset perille.
Hei, Junior!
Pidä häntä silmällä. Älä jätä häntä yksin. Hän on karitsa irrallaan viidakossa.
Älkää huolehtiko.
Sinä iltana haetutimme Even tavarat... hänen vähäisen, säälittävän omaisuutensa.
Hän muutti ylimmän kerroksen pieneen vierashuoneeseen.
Seuraavat kolme viikkoa olivat satumaisia, ja minä olin viimeisen näytöksen Tuhkimo.
Evestä tuli siskoni, läkimieheni, äitini, ystäväni, psykiatristini ja poliisini.
Se oli kuherruskuukautta.
Vielä kerran?
Nyt ne eivät ole enää suosionosoituksia -
kunhan taputtavat odottaessaan käytävien tyhjenemistä.
Mitä, taasko?
Voisin katsoa, kun näyttelet tuon viimeisen
näytöksen tuhat kertaa, ja itkeä joka kerta.
Tämän näytelmän 1000. esitys, jos esiinnyn siinä niin kauan,
tapahtuu hyvin pehmustetussa mielisairaalassa.
Kyllä huomaa, että hra Sampson on ollut poissa kuukauden.
Niin varmasti näkyy.
Etenkin jos on minuna tämän hetken ja huomisaamun välillä.
Uudet liivit, jotka ostit, ovat liian pienet. Ne kiristävät.
Ehkä jokin kasvoi liian isoksi.
Saat panna itse ne liivit päälle ja näytellä kaksi ja puoli tuntia.
En saisi liivejä edes päälle kahdessa ja puolessa tunnissa.
Et ole huomannut viimeisintä sisustustyötäni.
Olet tehnyt niin paljon. Mikä on uutta?
Verhot. Tein ne itse.
Ne ovat sievät. Eivätkö olekin, Birdie?
Ihastuttavat.
Nyt tässä pukuhuoneessa on kaikki, mitä tarvitsee, paitsi koripallokori.
Vain siksi, ettet osaa käyttää vetoketjua!
Olit hyvin huomaavainen, Eve. Arvostan sitä.
Vien tämän puvustonhoitajalle.
- Älä vaivaudu. Rouva Brown tulee pian. - Ei siitä ole vaivaa.
Rohkenisinkohan sanoa jotain?
- Sanooko ammattiyhdistys mitään? - Jäsenmaksuja rästissä? Paljonko?
- En ole yhdistyksessä. Olen orjatyöläinen. - No?
Mutta puvuston naiset ovat jäseniä, ja tenorin jälkeen
puvuston nainen on tämän alan herkin olento.
Hänellä on kaksi tehtävää: kantaa vaatteita ja silittää ne väärin.
Eikä kukaan saa yrittää tunkea väliin.
Eve.
Meidän on paras antaa rouva Brownin hakea vaatteet.
- Haloo. - Puhelunne Beverly Hillsiin odottaa.
Puhelu? Mikä puhelu?
Onko tämä Templeton 89970? Nti Channing?
Kyllä on, mutta en ymmärrä.
Puhelu, jonka tilasitte keskiyöksi Kalifornian aikaa hra Sampsonille, odottaa.
- Minäkö tilasin? - Olkaa hyvä ja puhukaa.
Margo, mikä ihana yllätys.
Miten huomaavainen, rakastettava teko.
Bill. Olenko tullut hulluksi, Bill?
- Sinähän olet minun tyttöni? - Niin olen.
Sitten olet hullu.
- Milloin sinä palaat? - Lähden viikon päästä.
Elokuva on valmis. Ennakkonäytös oli eilen.
Voi, ne ennakkonäytökset.
Kuin ensi-ilta maakunnassa, mutta pelottava. Ei voi tehdä mitään.
On loukussa. Kuin peltipurkissa.
Peltipurkissa, muovikelmussa tai navajo- huopaan käärittynä, haluan sinut kotiin.
- Onko sinulla niin kiire? - Kova kiire, joten pistä töpinäksi.
Näkemiin, kulta. Nuku hyvin.
Hei, odota hetki. Et ole vielä edes sanonut sitä.
Nyt, Bill. Tiedät miten paljon, mutta puhelimessa...
Ei todellakaan. Sehän on lastentouhua.
Lastentouhua tai ei. Se ei satu joka päivä ja haluan kuulla sen.
- Ja ellet sano, voit laulaa sen. - Laulaa sen?
Toki, kuten lennätinpojat tekivät ennen.
Bill...
Tänään on syntymäpäiväsi.
Ja kuka muisti sen? Kuka soitti täsmälleen keskiyöllä?
Hyvää syntymäpäivää, kulta.
Sen olisi voinut esittää paremmin, mutta sanoitpahan sen.
Nyt vielä "pitkää ikää".
Pitkää ikää.
- Saanhan syntymäpäiväjuhlat? - Tietysti. Sekä kotiintulojuhlat.
- Ketä kutsun? - Tiedän kaiken juhlista. Eve kirjoitti.
- Kirjoittiko? - Hän on kirjoittanut joka viikko.
Mutta sinähän tiedät. Taidat sanella kirjeet.
- Lähetin vieraslistan, joten kysy häneltä. - Joo, kysyn kyllä.
- Miten Eve jaksaa? Hyvin? - Hyvin.
- Rakastan sinua. - Kysyn Evehä.
Minäkin rakastan sinua. Hyvää yötä, kulta.
Nähdään.
Birdie.
Sinähän et pidä Evestä?
Haluatko riidan vai vastauksen?
- Vastauksen. - En.
- Mikset? - Nyt haluat riitaa.
- Hän työskentelee kovasti. - Yötä päivää.
- Hän on lojaali ja tehokas. - Kuin agentti, jolla on vain yksi asiakas.
Hän ajattelee vain minun etuani,
eikö vain?
Sanotaan vaikka, että hän ajattelee vain sinua.
- Mitä tarkoitat? - Minäpä kerron.
Kuin...
Kuin hän tutkisi sinua.
Ikään kuin olisit näytelmä tai kirja tai luonnossarja.
Miten kävelet, puhut, syöt, ajattelet...
Olen varma, että se on imartelua. Eihän siinä ole mitään vikaa.
Hyvää huomenta. Mitä pidät uudesta hienosta puvustani?
Näyttää paremmalta sinun päälläsi kuin minun.
Voin kuvitella. Sitä tarvitsi vain kaventaa yhdestä kohti ja leventää toisesta.
Etkö varmasti halua sitä itsellesi?
En varmasti. Se on liian nuorekas minulle.
Älä nyt, kuin muka olisit vanha nainen.
Olen lähdössä. Onko mitään muuta?
- Se käsikirjoitus pitää viedä kiltaan. - Mukana.
Ja ne sekit verotoimistoon.
Tässä näin.
Näyttää, etten keksi mitään, mitä et ole ehtinyt ajatella.
Sehän on työni. Nähdään päivällisaikaan.
Eve?
Tilasitko puolestani puhelun Billille keskiyöksi Kalifornian aikaa?
- Juku, unohdin kertoa! - Kyllä kulta, unohdit aivan täysin.
Olin varma, että halusit, kun oli hänen syntymäpäivänsä.
Olet ollut niin kiireinen. Aioin kertoa eilen illalla ennen lähtöäsi.
Olin kai nukkumassa, kun tulit kotiin.
Niin taisit olla. Olit oikein huomaavainen, Eve.
En unohtaisi hra Sampsonin syntymäpäivää. Et antaisi sitä anteeksi.
Lähetin itse asiassa hänelle sähkeen itse.
Billin kotiintulo-syntymäpäiväjuhlat... Ilta, joka jää historiaan.
Ennen kuin juhlat olivat edes alkaneet, voin haistaa katastrofin ilmassa.
Tiesin sen. Aistin sen jopa silloin, kun pukeuduin niitä hiton juhlia varten.
- Onko kaikki päällä? - Selkä on vielä auki.
- Tuliko apuväki? - Pari tyyppiä pukeutuneena
sisäköiksi ja hovimestareiksi. Soititko William Morris Agencylle?
Et ole huvittava. Näyttelijät olisivat halvempia. Entä ruoka?
Pitopalvelun piti palata hakemaan hors d'oeuvres.
Se ranskalainen vatsastapuhuja opetti sinulle paljon.
Ei ollut mitään, mitä hän ei tiennyt.
Baarimestari lähetti viestin.
"Tietääkö neiti Channing, että hän tilasi vahingossa halpaa giniä?"
Ainoa, minkä tilasin vahingossa, on vieraat.
He eivät välitä mitä juovat, kunhan se palaa.
- Missä Bill on? Hän on myöhässä. - Myöhässä mistä?
Älä ole tyhmä. Juhlista.
En ole tyhmä. Hän tuli 20 minuuttia sitten.
No minusta se on kyllä outoa, ettei hän ole edes tullut...
Kameramies sanoi:
"De Millekään ei nähnyt mitään, kun katsoi väärästä päästä!" Joten...
Älä anna minun pilata juttua. Vai eikö tarina ole aikuisille?
Olet kuullut sen. Katsoin kameraan väärästä päästä.
Muistuta minua kertomaan siitä, kun katsoin artisokan sydämeen.
- Haluaisin kuulla sen. - Jonain lumisena iltana takan edessä.
Voisitko sillä välin tarkistaa hors d'oeuvres, Eve?
Pitopalvelu unohti ne. Lakka ei ollut kuivunut tai jotain.
Tietysti.
Näistä näkyy tulevan komeat juhlat.
- Luulin, että myöhästyisit. - Minähän olen kunniavieras.
En edes tiennyt, että olit jo tullut.
Törmäsin Eveen ja hän kertoi, että olit pukeutumassa.
Se ei ole koskaan pidätellyt sinua.
Hän halusi tietää Hollywoodista. Hän näytti niin kiinnostuneelta...
- Häntä kiinnostavat monet asiat. - Se on aika harvinainen piirre nykyään.
- Niin monia harvinaisia piirteitä. - Siltä näyttää.
Kuten olet huomauttanut niin monesti.
Niin monia piirteitä niin monesti.
Uskollisuus, tehokkuus, antaumus, lämpö ja kiintymys -ja nuoruus.
Niin nuori ja niin sievä.
En jaksa uskoa, että keksit tämän.
Kuulostaa ihan vanhalta Clyde Fitchin näytelmältä.
Clyde Fitch, vaikka luulet ehkä toisin, vaikutti kauan ennen minua.
Kiistän aina, että katsoit Amerikan serkkuamme silloin,
kun Lincoln ammuttiin.
- Minusta tuo ei ollut hauskaa. - Tietysti oli.
Tämä on aivan liian naurettavaa ollakseen muuta.
Tiedät, mitä mieltä olen ikään tuijottamisesta.
Ja mustasukkaiseksi tulemisesta, kun olen 10 minuuttia teatterihullun tytön seurassa.
- 20! - 30 minuuttia, 40 minuuttia. Mitä siitä?
Teatterihullun. Nuoren naisen, jolla on piirteitä.
Ja olen kyllästynyt sekä nuoreen naiseen että hänen piirteisiinsä.
Tutkii minua kuin olisin näytelmä tai luonnos.
Miten kävelen, puhun, ajattelen, käyttäydyn, nukun.
Kuinka voit suuttua lapsesta, joka yrittää olla ihanteensa kaltainen?
Lakkaa kutsumasta häntä lapseksi.
Elämääni sattuu kuulumaan tiettyjä puolia,
joihin haluaisin säilyttää yksinomaiset oikeudet.
- Esimerkiksi mitä? - Esimerkiksi sinä.
Tämä on minulle merkkinä ottaa sinut syliin ja tyynnytellä sinua.
Mutta en aio. Olen liian vihainen.
- Syyllinen! - Vihainen!
Olet kuuluisa tietyistä luonteenpiirteistä, lavalla ja lavan ulkopuolella.
Rakastan sinua eräiden vuoksi ja eräistä huolimatta. En ole antanut niiden häiritä.
Ne muodostavat varustuksesi "ympäristössämme" menestymiseen.
Sinunhan on pidettävä kyntesi terävinä.
Mutta et kyllä teroita niitä minuun etkä Eveen.
- Entä hänen kyntensä? Raatelukyntensä? - Ne eivät ole vielä terävät, tiedät sen!
Kun alat arvostella idealistista uneksivaa lasta
tämän juopon huumeita käyttävän yhteisön
normien perusteella, en hyväksy sitä!
Eve Harrington ei ole sanoin, katsein, ajatuksin tai vihjauksin
osoittanut muuta kuin ihailua sinua kohtaan
ja iloa siitä, että rakastamme toisiamme.
Muun vihjaileminen viittaa vainoharhaiseen
turvattomuuteen, jota saisit hävetä.
Poikki. Mitä seuraavalla kelalla tapahtuu? Raahataanko minut käärmeiden luolaan?
Neiti Channing?
Hors d'oeuvres ovat saapuneet. Voinko tehdä jotain muuta?
Kiitos, Eve. Haluaisin martinin, hyvin kuivana.
Haen sen.
- Mitä sinä haluat? - Pirtelön?
Martinin, hyvin kuivana, kiitos.
- Juhlat ovat ensimmäisessä kerroksessa. - Hei, Bill.
- Hei, rva Richards. - Kuinka voit, kulta?
Hyvää iltaa, hra Richards. Hra Fabian.
- Saanko takkisi? - Voin viedä sen itse.
- Anna minun. - Kiitos.
- Hei. - Hei, Margo.
- Talo näyttää sievältä. - Pidän tuosta tytöstä.
Tuosta hiljaisen jalouden piirteestä.
Monien muiden hiljaisten piirteiden ohella.
Menemmekö?
- Olen iloinen, että Eve asuu nyt täällä. - Olen niin iloinen, että olet iloinen.
Eikä se ole ollut mitään hyväntekeväisyyttä.
Tyttö on ansainnut ylläpitonsa.
Asiasi olivat aika sekaisin, ennen kuin hän tuli.
Tavaroita joka paikassa.
- Olet sekoittanut Margon halpahalliin. - Sanotaanko Bergdorf Goodmaniin.
Kaikki paikoillaan, vai mitä, Max? Sievästi koristeltuina.
Voisin kuolla tähän paikkaan eikä kukaan olisi hämmentynyt.
- Entä sinä, Max? - Entä mitä minusta?
Entä jos kuolisit nyt. Miltä sinun asiasi näyttävät?
En minä kuole tähän. Ainakaan kuumuudesta.
Tämä on erittäin kammottava keskustelu.
- Kiitos. - Ei kestä.
Max!
Fife!
"Lapsi" tulee alas kohta, ellet halua viedä hänen juomaansa yläkertaan.
Voin hakea uuden... Karen, sinähän juot gibsoneita.
Yleinen tunnelma on kuin Macbethistä.
Mitä on tapahtunut tai tapahtumaisillaan?
Mistä hän puhuu?
- Macbethistä. - Sinut on nähty ennenkin tuollaisena.
Onko se ohi vai vasta alkamassa?
Kiristäkää turvavyönne. Tästä tulee kuoppainen yö.
- Margo, kulta! - Kuinka voit?
Enchantée teillekin.
Addison, muistan pyyhkineeni sinut vieraslistalta. Mitä sinä teet täällä?
Hyvä Margo, olit Unohtumaton Peter Pan. Sinun täytyy näytellä sitä taas pian.
- Muistathan neiti Caswellin? - En. Hauska tutustua.
- Emme ole tavanneet. Siksi ehkä. - Hän on näyttelijä.
Valmistunut Copacabanan näyttämötaiteen koulusta.
Eve.
- Hyvää iltaa, hra DeWitt. - En tiennytkään, että tunnette toisenne.
Ehkä meidät lopultakin esitellään virallisesti.
Olemme vasta tavanneet vain ohimennen.
Niinhän mekin tapasimme. Ohimennen.
Eve, tässä on hra DeWittin äidin vanha ystävä.
- Neiti Caswell, neiti Harrington. - Hauska tutustua.
Olen halunnut sinun tapaavan Even jo pitkään.
Luontainen arkuutesi varmaan esti sinua mainitsemasta siitä.
Tiedäthän hänen teatteriharrastu ksestaan?
Meillä on se yhteistä.
Sittenhän teillä on paljon juteltavaa.
Pelkäänpä, että hra DeWitt pitkästyisi minuun ennen pitkää.
Ei hän pitkästyisi, muru. Et saa edes suunvuoroa.
Claudia, tule tänne.
Näetkö tuon miehen? Hän on Max Fabian, tuottaja.
Mene nyt ja auta itseäsi.
Miksi tuottajat näyttävät aina surkeilta?
Koska he ovat. Mene ja tee hänestä onnellisempi.
Älä nyt huoli pikkusuojatistasi. Hän on hyvissä käsissä.
Aamen!
- Liebestraum. - Minähän soitin sen juuri.
- Soita se uudestaan. - Mutta se oli jo neljäs kerta peräjälkeen.
Sitten tämä on viides.
Monet vieraat ihmettelevät, milloin he pääsevät katsomaan vainajaa.
- Minne se on asetettu esille? - Ei minnekään.
Palsamointi ei ole vielä valmis.
Itse asiassa sinä katsot sitä.
Margo Channingin jäänteet...
istuallaan.
Viimeinen toiveeni on, että minut haudataan istualleen.
Eikö niiaus tuntuisi luonnollisemmalta?
Et tiedä mitään tunteista, luonnollisista tai epäluonnollisista.
Vieraasi ihmettelivät myös, voisiko musiikki olla
hiukkasen... sanoisimmeko hilpeämpää?
Jos vieraani eivät viihdy täällä, ehdotan, että he seuraavat sinua lastenhuoneeseen,
jossa te kaikki varmasti viihdytte paremmin.
Margo, eihän sinulla satu olemaan leivinsoodaa talossa?
Max-parka. Ruoansulatusvaivojako?
Se on sen neiti Caswellin syytä.
En ymmärrä, miksei hän vaivaa Addisonin ruoansulatusta.
- Hänessä ei ole mitään sulaa. - Kaikilla on sula kohta, paitsi eräillä.
Tietysti minulla on soodaa.
Keittiössä on purkki.
Panemme nimesi siihen. "Max Fabian."
Se jää sinne ainiaaksi, sinua varten.
Antaa kaikkien muiden rehkiä rahan perässä.
Vain ystävillä on merkitystä.
Ja minulla on ystäviä.
Rakastan sinua, Max. Tarkoitan sitä todella.
Rakastan sinua.
Tule keittiöön.
Hän rakastaa minua kuin isää. Sitä paitsi hän on päissään.
Ole hyvä, Maxie-rakas.
Yksi hyvä röyhtäys ja pääset siitä neiti Caswellistä eroon.
Tästä tilanteesta en pääse pelkällä röyhtäisyllä.
- Annoin lupauksen. - Neiti Caswellillekö? Minkä?
Koe-esityksen osaan, jonka vaihdamme.
Mikä hänen nimensä on? Siskosi?
- Yksi? - Ei, kaksi, kiitos.
Jos hän osaa näytellä, hän olisi hyvä.
Hän näyttää siltä, että voisi polttaa plantaasin poroksi.
Juuri siltä minusta tuntuu, sisälmykset ovat tulessa.
- Milloin koe-esitys pidetään? - Parin viikon päästä.
Kuulepa. Entä jos minä lukisin hänen kanssaan?
- Lukisitko? - Mitä tahansa auttaakseni sinua, Max.
Se on yhteistyötä. Arvostan sitä.
Eipä kestä. Ja nyt sinä voit tehdä minulle suuren palveluksen.
Sano vain, mitä.
Anna Eve Harringtonille työpaikka.
Eikö toimikin nopeasti?
En voisi kuvitellakaan vieväni sitä tyttöä sinulta.
Sanoit itse, että asiani ovat kunnossa, kaikki tavarat paikoillaan.
Jos pitäisin hänet täällä tyhjän panttina, olisin vain haittana.
- Ja tarvitset häntä, Max. - Mitä hän sitten tekisi?
Hän auttaisi paljon. Hän lukisi käsikirjoituksia,
haastattelisi ihmisiä, jotka pitää tavata, heittäisi ulos ne, joita ei tarvitse.
Saisit vapaa-aikaa, Maxie.
- Tuota... - Ajattele terveyttäsi.
Ehtisit rentoutua raittiissa ilmassa hevoskilpailuissa.
- Minusta se ei ole kovin hyvä idea. - Lupaathan?
- Lupaan. - Niin sitä pitää, Max.
Täällähän te olette.
Max, Karen on päättänyt lähteä nyt.
- Missä hän on? - Sinun huoneessasi.
Jos sallitte, menen kertomaan neiti Caswellille.
- Ketä on jäljellä? - Liian monia.
Ja sait muuten uuden vieraan. Elokuvatähden Hollywoodista.
Hemmetti! Juuri kun lähetin nimikirjoitusvihkoni pestäväksi.
Sinähän et hyväksy minua tällaisena?
En aivan. Joskus tosin toivon, että ymmärtäisin sinua paremmin.
- Kun ymmärrät, kerro minullekin. - Kerron kyllä.
- Miten se uusi edistyy? - Näytelmäkö? Ai, aivan hyvin kai.
Cora. Yhäkö 20-vuotias tyttö?
Noin 20. Se ei ole tärkeää.
Eikö sen sinustakin pitäisi tulla jo tärkeäksi?
- Mitä tarkoitat? - Älä välttele aihetta.
Margo, olet iätön.
Neiti Channing on iätön. Puhut kuin lehdistöagentti.
Tiedän mistä puhun. Ne ovat minun näytelmiäni.
Puhut kuin kirjailija.
Lloyd, en ole noin 20. En ole noin 30.
Kolme kuukautta sitten täytin 40.
40! Neljä nolla.
Se lipsahti suusta. En ollut vielä päättänyt tunnustaa sitä.
Nyt minusta tuntuu yhtäkkiä, kuin olisin riisuutunut alasti.
Tuhansille ihmisille olet niin nuori kuin haluat olla.
Tarkoitat kai niin nuori kuin he haluavat minun olevan.
Minua ei kiinnosta, luulevatko tuhannet ihmiset minua 6-vai 600-vuotiaaksi.
Vain se, mitä yksi henkilö luulee?
Tiedät, mistä tässä on kyse. Se tuskin liittyy siihen, esitätkö Coraa.
Se liittyy täysin siihen, että riitelit Billin kanssa.
Bill on 32. Hän näyttää 32-vuotiaalta.
Hän näytti siltä viisi vuotta sitten. Hän näyttää siltä 20 vuoden päästä.
Vihaan miehiä.
Älä huoli, Lloyd. Esitän näytelmäsi.
Panen potkuhousut päälle ja saavun vannetta pyörittäen, jos haluat.
Kuka tähän aikaan tulisi? Vieraiden pitäisi lähteä nyt kotiin.
Näytäpä sitä takkia.
- Kenen se on? - Jonkun Hollywoodin elokuvatähden.
- Hänen koneensa laskeutui myöhässä. - Eikö olekin masentavaa?
Tuollainen turkki paikassa, jossa ei ole edes kylmä.
Hollywood.
Kerro, Eve. Miten sinulla menee? Oletko onnellinen?
Onnellisuudelle pitäisi keksiä uusi sana.
Neiti Channingin seurassa on ollut... en kerta kaikkiaan osaa sanoa.
Hän on ollut niin ihmeellinen, tehnyt niin paljon hyväkseni.
Iloydin mukaan Margo on näyttämöllä hillitty, mutta ylinäyttelee tosielämässä.
Tuohon soopeliturkkiin verrattuna uusi minkkini näyttää kylpytakilta.
Olet tehnyt osuutesi, Eve. Olet tehnyt ihmeitä Margolle. Hyvää yötä.
- Rouva Richards? - Karen.
Karen.
Eikö olekin kamalaa? Aion pyytää sinulta taas palvelusta,
vaikka olet tehnyt jo niin paljon.
Kukaan ei ole tehnyt paljon mitään.
Lakkaa ajattelemasta itseäsi hyväntekeväisyyden kohteena.
Mitä haluat pyytää?
Neiti Channingin asiat ovat järjestyksessä,
eikä minulle oikein riitä enää tekemistä.
En toki harkitsisi mitään, mikä veisi minut pois hänen luotaan.
Mutta jokin aika sitten herra Fabian kertoi neiti Channingille,
että tämän sijainen odottaa lasta ja hänet pitää vaihtaa...
- Sinäkö haluat olla Margon uusi sijainen? - En anna itseni edes ajatella sitä.
Mutta tunnen osan todella hyvin, ja näyttämöllepanon,
joten uutta tyttöä ei tarvitsisi kouluttaa.
Mutta entä jos minun pitäisi mennä lavalle
yleisön eteen, joka on tullut katsomaan Margo Channingiä.
- En voisi mitenkään. - Siitä en olisi kovin huolissani.
Margo ei jätä esityksiä väliin. Jos hän voi kävellä, ryömiä tai kieriä, hän esiintyy.
- Näytöksen on jatkuttava. - Ei, kulta. Margon on jatkuttava.
En näe mitään syytä, mikset voisi olla hänen sijaisenaan.
- Hyväksyisikö neiti Channing sen? - Luulen, että hän hurraisi.
- Entä hra Richards ja hra Sampson? - He tekevät, mitä käsketään.
Sitten... puhuisitko hra Fabianille siitä?
- Tietysti. - Ethän unohda?
En unohda.
Minähän näytän jatkuvasti kiittävän sinua jostakin?
Sänky näyttää eläinten hautausmaalta.
- Mikä näistä on soopelia? - Mutta vastahan hän saapui.
No, hän on lähdössä puolet paikan miehistä remmissä.
- Sehän on vain turkki. - Mitä oikein odotat? Eläviä soopeleita?
Timanttikauluksen, kultahihat. Tiedäthän -julkkiksia.
Teatteri- tai elokuvamaailman kuuluisuudet
vakuuttavat toisinaan kansalle, että näyttelijät ovat vain tavallista väkeä,
eivätkä ota huomioon sitä, että he vetoavat yleisöön juuri siksi,
että he eivät muistuta tavallisia ihmisiä missään mielessä.
Siinäpä on jotain, jonka puolesta tyttö voisi tehdä uhrauksia.
- Ja on varmaan tehnytkin. - Soopelia.
- Soopelia? Sanoitko soopelia vai soopaa? - Kumpaa tahansa.
Meille on yhteistä epänormaalius.
Olemme eri lajia kuin muut ihmiset, me teatteriväki.
Olemme alkuperäisiä eksyneitä persoonia.
Ei tarvitse lukea hänen palstaansa huomenna, Eve. Oletjuuri kuullut sen.
- En ole samaa mieltä, Addison. - Se on oma erityinen epänormaaliutesi.
Myönnän, että teatterissa on omituisuuksia.
Se erottuu, siinä on valokeiloja ja puhallinorkesteri.
Mutta se ei ole tavallista tai normaalia. Jos olisi, teatteri ei pysyisi hengissä.
- Tarjoilija. - Hän ei ole tarjoilija. Hän on hovimestari.
Enhän minä voi huutaa "hovimestari"?
Sehän voisi olla jonkun nimi.
Puheessasi on itua. Hyvin vähän, mutta silti.
En halua aiheuttaa hankaluuksia. Haluan vain lasillisen.
- Jätä se minulle. Haen sinulle juotavaa. - Kiitos, hra Fabian.
Hyvää työtä. Näen urasi nousevan idästä kuin auringon.
- Mitä olitkaan sanomassa? - 90 prosenttia teatterista on kovaa työtä.
Rankkaa työtä - hikeä, yritystä ja taitoa.
Jos haluaa hyväksi näyttelijäksi tai miksi tahansa teatterissa,
täytyy haluta sitä enemmän kuin mitään muuta.
Kyllä. Niin täytyy.
Se vaatii tahdon keskittämistä sekä kunnianhimoa ja uhrautumista
enemmän kuin missään muussa ammatissa.
Ja ihminen, joka hyväksyy sellaiset ehdot, ei voi olla tavallinen,
ei voi olla kuka tahansa.
Antakseen niin paljon lähes aina niin vähästä.
"Niin vähästä"?
"Niin vähästä", niinkö sanoit?
No jos ei tule muuta, tulee suosionosoituksia.
Olen kuunnellut lavan takana, kun ihmiset taputtavat.
Se on kuin...
Kuin rakkauden hyöky, joka kohoaa parrasvaloista ja kietoo itseensä.
Kuvitelkaa. Tieto siitä, että joka ilta sadat ihmiset rakastavat sinua.
He hymyilevät, heidän silmänsä välkkyvät, olet miellyttänyt heitä.
He haluavat sinut. Sinä kuulut sinne.
Paitsi että se pelkästään ei ole minkään arvoista.
Älkää nousko. Ja lakkaa käyttäytymästä kuin olisin kuningataräiti.
- Anteeksi, en... - Mehiläispesää lukuun ottamatta
käytöksesi on tuskin kuningatarmaista tai äitimäistä.
Olet mehiläispesässä, kaveri.
Olemme kaikki ahkeria mehiläisiä, täynnä piikkejä, tehden hunajaa yöt päivät.
- Emmekö vain, kulta? - Margo, todellakin.
Älä leiki kotiopettajaa, Karen.
Minulla ei ole pettämättömän hyvää makuasi.
Olisinpa minäkin voinut käydä Radcliffeä, mutta isä ei suostunut alkuunkaan.
Hän tarvitsi apua nappikaupassa.
Minähän olen nyt epäkohtelias? Vai pitäisikö sanoa, mähän?
Olet liikuttunutja täynnä itsesääliä. Olet loistava.
Entä jos lopetetaan tältä illalta?
Ja sinä esiinnyt näytelmäkirjailijana.
Tilanne, joka uhkuu mahdollisuuksia, ja sinä ajattelet vain nukkumaanmenoa.
- Se on hyvä ajatus. - Siitä ei saa näytelmää.
Ammattikuntaan kuulumattomana se on minusta loistava idea. Anteeksi.
Epädramaattinen, ehkäpä, mutta käytännöllinen.
- Onnellinen kotirouva. - Lopeta jo.
Tämä on minun kotini, eikä teatteri. Kotonani olet vieras, etkä ohjaaja.
Lakkaa sitten esittämästä tähteä ja pitämästä vieraita sivuosan esittäjinä.
- Eipä viitsitä joutua riitaan. - Nyt kyllä voisi.
Margon on tajuttava, että se, mikä toimii lavalla, ei välttämättä toimi muualla.
Hyvä on!
Minä menen nukkumaan.
Ole sinä isäntänä. Nämä ovat juhlasi. Hyvää syntymäpäivää. Tervetuloa kotiin.
Ja me kuolemaan menevät tervehdimme sinua.
Voinko auttaa?
Panna minut nukkumaan? Riisua minut, pidellä päätäni?
Peitellä minut, sammuttaa valot ja hiipiä ulos?
Eve auttaisi, etkö auttaisikin, Eve?
- Jos haluat. - En halua.
- Olin unohtanut sen. - Minä en ollut.
Ikäväjuttu. Meiltä jää kolmas näytös näkemättä.
Se esitetään näyttämön takana.
- Tuletko, Max? - Aivan kohta.
Eve, älä välitä Margosta liikaa, vaikka minä välittäisinkin.
Siihen on oltava jokin syy, olen tehnyt jotain tietämättäni.
Syynä on Margo. Älä edes yritä saada siitä selvää. Einsteinkaan ei pystyisi.
Mutta loukkäsin häntä, kaikista ihmisistä...
Eve... minäkin pidän Margosta. Mutta tunnen Margon. Ja silloin tällöin
en halua muuta kuin potkaista häntä täysillä takamuksille.
No, jos hänen on kiusattava jotakuta,
on aivan hyvä, että se olen minä.
- Max vie meidät kotiin. - Hyvää yötä.
- Hyvää yötä.
Rva Richards? Ettehän unohda? Sitä, mistä puhuimme aiemmin?
En, Eve. En unohda.
MARGO CHANNNG "PUUTYNNYRBSÄ KYPSYNYT"
Miksi olet niin syrjässä, Addison?
Sinun pitäisi olla suojattisi vieressä antamassa henkistä tukea.
Neiti Caswell on paikassa, jossa en voi antaa minkäänlaista tukea.
Naisten... huoneessako?
Hänen masunsa voi erittäin pahoin.
Se tietää hyvää onnea ennen koe-esitystä.
Neiti Caswellia onnisti liian myöhään. Koe-esitys on ohi.
Ei voi olla. Tulin lukemaan neiti Caswellin kanssa. Lupasin Maxille.
Koe-esitys oli 14.30. Kello on melkein neljä.
Todellako? Minun täytyy alkaa pitää kelloa. En ole koskaan pitänyt.
Kuka luki neiti Caswellin kanssa?
- Bill? Lloyd? - Ei.
- Eihän se Max voinut olla. Kuka? - Luonnollisestikin sijaisesi.
On luonnotonta sallia myöhäisessä raskausvaiheessa olevan tytön...
Viittaan uuteen sijaiseesi, joka ei ole raskaana, Eve Harringtoniin.
Eve? Minun sijaiseniko?
- Etkö tiennyt? - Tietysti tiesin.
Se vain sattui unohtumaan?
Miten... neiti Caswellilla sujui?
Suoraan sanottuna en muista.
- Sattui vain unohtumaan? - Täysin.
Kukaan muukaan ei osaa kertoa, miten neiti Caswell luki
tai lukiko neiti Caswell vai leikkikö hän hyppykepillä.
Oliko hän niin huono?
Margo, olen elänyt teatterissa kuten trappistimunkki elää uskossaan.
En tunne muuta maailmaa enkä muunlaista elämää.
Joskus hyvin harvoin koen sen siunatun näyn,
jota tosiuskova odottaa ja rukoilee. Sinä olit sellainen.
Jeanne Eagels myös, Paula Wessely, Hayes. Oli muitakin, kolme tai neljä.
Eve Harrington kuuluu samaan joukkoon.
Oletan siis, että hän luki hyvin.
Hän ei lukenut, se oli esitys.
Loistava, elävä, musiikista ja tulesta syntynyt.
Kuinka mukavaa.
Ajan myötä hänestä tulee sinunlaisesi.
Musiikin ja tulen röykkiö.
Minähän se. Vanha torvi, jossa on tähtisadetikkuja.
Kerropa, tekikö... hän Billiinkin vaikutuksen?
Vai olitko niin täynnä näkyjä, ettet nähnyt?
Bill ei sanonut.
Lloyd kuunteli näytelmäänsä kuin sen olisi kirjoittanut joku toinen, hän sanoi.
Se kuulosti niin tuoreelta, uudelta, merkitykselliseltä.
Miten mukava Lloydille. Miten mukava Evelle. Miten mukava kaikille.
Eve oli uskomattoman vaatimaton. Hän väitti, ettei se ollut hänen ansiotaan.
Että Lloyd tunsi niin, koska Eve luki tekstin, kuten se oli kirjoitettu.
Vihjaten siis, että minä en ole lukenut sitä sillä tavalla?
Nimeäsi ja esityksiäsi ei muistaakseni mainittu keskustelussa.
Onko olo parempi, kulta?
Kuin olisin juuri uinut Englannin kanaalin yli. Entä nyt?
Seuraava siirtosi näyttäisi minusta olevan suoraan televisioon.
Kerropa. Onko televisioon koe-esityksiä?
Eihän televisio ole mitään muuta. Pelkkää koe-esitystä.
Margo, kulta.
Anteeksi kauheasti, että myöhästyin. Lounas kesti enkä löytänyt taksia.
- Missä neiti Caswell on? Ai, terve, Eve. - Terve, neiti Channing.
Kuinka pärjäät hra Fabianin toimistossa?
Max, älä teetä tällä tytöllä liikaa töitä vain siksi, että lupasit.
Kuten näet, minäkin pidin lupaukseni.
Kaikki on ohi.
- Mikä kaikki on ohi? - Koe-esitys.
- Eve luki neiti Caswellin kanssa. - Eve? Miten viehättävää.
Miten keksitte antaa Even lukea neiti Caswellin kanssa?
- No, hänhän on sijaisesi. - Eve? Sijaiseni? En tiennytkään.
Luulin, että tiesit. Hän aloitti viikko sitten.
En ole nähnyt häntä näyttämön takana, mutta siellä on paljon ihmisiä... Jaa, jaa.
Eli Eve ei olekaan Maxilla töissä.
Max, senkin kiero kolli.
Neiti Channing, olen äärettömän iloinen, että saavuitte niin myöhässä.
- Todellako, Eve? Miksi? - En olisi muuten uskaltanut lukea.
- Mikset? - Jos olisitte tullut kesken kaiken,
en olisi voinut jatkaa.
Mikä sääli. Kaikki se tuli ja musiikki olisi sammunut.
- Mikä tuli ja musiikki? - Et ymmärtäisi.
Miten neiti Caswell pärjäsi?
Takaisin Copacabanaan.
Mutta Eve, Margo. Anna, kun kerron Evestä.
Olin hirveä, neiti Channing. En saisi olla kenenkään sijainen, etenkään sinun.
Varmastikin aliarvioit itseäsi. Kuten aina.
Olit kertomassa Evestä.
- Olisit ollut ylpeä hänestä. - Varmasti.
- Hän oli näky. - Sinullekin?
- Mitä oikein tarkoitat? - Se oli varmaan näky,
kun 24-vuotiasta henkilöhahmoa esitti 24-vuotias näyttelijä.
- Siitä ei ole Kyse. - Siitä juuri on Kyse.
Tuntui varmaan niin uudelta ja tuoreelta,
jännittävältä, kun tekstisi luettiin, kuten se oli kirjoitettu.
Addison.
Niin täynnä merkitystä, tulta ja musiikkia.
Olet puhunut sen ilkeän juoruakan DeWittin kanssa.
Tässä tapauksessa yhtä luotettava kuin almanakka.
Tiesit saapuessasi, että Eve on sijaisesi.
Leikit kissaa ja hiirtä kuin lapsi.
En hiirtä. En ikinä hiirtä. Jos mitään, niin rottaa.
Osaat kehittää nyrkkitappelun täysin viattomasta väärinkäsityksestä.
Täysin viattomasta? Miehiä on hirtetty vähemmästä.
Minulle valehdellaan, kimppuuni käydään salaa,
syytetään, että luen vuoropuheluasi kuin pyhää evankeliumia.
En sanonut niin.
Näytelmäsi kuulostaa jonkun muun kirjoittamalta. Kuka sinulla oli mielessä?
Arthur Miller? Sherwood? Beaumont ja Fletcher?
- Saanko sanoa jotain? - Et!
Luuletko, että Miller tai Sherwood kestäisi roskaa, jota kuulen sinulta?
Pysyttele Beaumontissa ja Fletcherissä. He ovat olleet kuolleina 300 vuotta!
Kaikkien näytelmäkirjailijoiden pitäisi olla kuolleena 300 vuotta!
Se ei ratkaisisi heidän ongelmiaan, koska näyttelijättäret eivät kuole ikinä!
Tähdet eivät kuole eivätkä vaihdu ikinä.
Tämän tähden saa vaihtaa uuteen ja tuoreeseen
ja jännittävään milloin vain haluat, musiikilla ja tulella varustettuna.
Milloin vain haluat, alkaen tämän illan esityksestä.
Tästä saavat keskustella lakimiehet.
Tämä koskee sopimusta, jota et voi kirjoittaa uudelleen tai improvisoida.
Uhkailetko minua lakitoimilla, herra Fabian?
- Rikotko sinä sopimusta? - Vastaa kysymykseeni.
- Miksipä uhkailisin? Teen kuolemaa. - En kuullut sinua.
- Sanoin, että teen kuolemaa! - Et ennen kuin viimeinenkin apteekki
on myynyt viimeisen pillerinsä.
En ikinä ymmärrä sitä prosessia, jossa ruumis, jolla on ääni,
yhtäkkiä kuvitteleekin olevansa mieli.
Milloin näyttelijä oikein päättää,
että hän lausuu omia sanojaan ja ilmaisee omia ajatuksiaan?
Yleensä silloin, kun hänen on kirjoitettava ja mietittävä ne uusiksi,
jotta yleisö ei lähtisi teatterista.
Pianon pitäisi alkaa tajuta, ettei konsertto ole sen käsialaa!
Ja sinä otaksuakseni olet se Paderewski,
joka soittaa konserttoaan minulla, pianolla?
Missä on prinsessa Tuli ja Musiikki?
- Kuka? - Se lapsi. Junior.
- Mennyt. - Taisin säikäyttää hänet karkuun.
En olisi yllättynyt. Joskus säikäytät minutkin.
Pieni kukkaparka. Terälehdet varisivat ja teltta romahti.
- Älä sotke kielikuviasi. - Minä sotken, mitä huvittaa!
Enhän ole kuin pelkkä ruumis, jolla on ääni. Ei mieltä.
Mikä ruumis. Mikä ääni.
Tuo entinen merenkulku-uutisten lukija. Ei ruumista, ei ääntä, pelkkää mieltä.
- Kello soi, ottelu on ohi, rauhoitu. - En suostu rauhoittumaan.
Älä rauhoitu.
- Sinäpä olet nyt kauhean suvaitseva? - Yritän kamalan kovasti.
Sinun ei tarvitse. En suostu suvaittavaksi enkä juonien kohteeksi.
- Taas se alkaa. - Mitä roskaa. Miksi oikein luulet minua?
Joksikin piikatytöksikö? Ollut sijaisenani viikon minun tietämättäni.
- Epäilemättä hyvin salaisesti. - Älä nyt kiihdy liikaa.
Tulee tänne koe-esitykseen, kun kaikki tietävät, että olen täällä,
- ja tekee esityksen tyhjästä. - Olet käynyt saman läpi Iloydin kanssa.
Näytelmäkirjailija ei tee esitystä. Ei se vain tapahdu.
Täynnä tulta ja musiikkia ja mitä kaikkea.
Epäilemättä huolellisesti harjoiteltuna.
Täynnä Bill Sampsonin kosketuksia.
- Olen kyllästynyt tuohon paranoiaan. - Paranoiaan?
Kuulin vasta tänään, että Eve on sijaisesi.
- Kerro se ja loputkin tri Freudille. - Ei, kerron sen sinulle viimeistä kertaa.
Sinun on lopetettava suhteemme vaarantaminen noilla paranoiakohtauksilla.
Tuo sana. En edes tiedä, mitä se tarkoittaa.
Sinun on aika saada selville.
Rakastan sinua. Rakastan sinua.
- Olet kaunis ja älykäs. - Ruumis, jolla on ääni.
Kaunis ja älykäs nainen ja hieno näyttelijätär.
Hieno näyttelijä uransa huipulla. Sinulla on kaikki syyt onneen.
- Paitsi onni. - Kaikki syyt.
Mutta jonkin hillittömyyden vuoksi, sallit vähäisimmänkin lapsen...
- Lapsen! - ..lapsen teon muuttaa sinut harpyijaksi.
Lopeta nyt jo kerralla.
On ilmeistä, ettet ole nainen.
- Olen tiennyt sen jo jonkin aikaa. - No, minäpä olen.
Niinpä.
Älä käyttäydy alentuvasti.
Älä nyt, ylös. Tarjoan sinulle lasillisen.
Olen ehkä nähnyt parempiakin päiviä, muttei minua vielä cocktaililla osteta.
Kuin jotain suolapähkinää.
- Margo, solmitaan rauha. - Ehdot ovat liian kovat.
Että oltaisiin onnellisia? Lopetettaisiin tämä hupsutus Evestä?
- Sekä Evestä ja minusta? - Ei se ole hupsutusta.
Mutta jos sanon, että se on, kuten juuri sanoin... Kuuntelitko sinä minua?
- Eikö se riitä? - Kunpa riittäisikin.
Mikä sitten riittäisi?
Jos menisimme naimisiin?
En halua, että menisimme naimisiin vain jonkin todistamiseksi.
Sinulla on ollut paljon syitä, ettet ole halunnut naida minua.
Margo, kerro, mitä tämän takana piilee.
En tiedä, Bill.
Se on vain tunne. En tiedä.
Luulen, että tiedät.
Mutta et suostu tai osaa kertoa.
Sanoin aiemmin, että tämä olisi viimeinen yritykseni, ja tarkoitin sitä.
En osaa keksiä, mitä muuta voisin tehdä. Kunpa osaisin.
Yleensä riitelemme, kun verho laskeutuu.
Sitten se nousee taas ja kaikki on hyvin.
Mutta ei tällä kertaa.
Yksikään näytelmäkirjailija ei saisi minua uskomaan,
että näin kävisi kahdelle aikuiselle.
Hyvästi, Margo.
Bill?
Minne sinä menet?
Etsimään Even?
Tuo tekee yhtäkkiä koko jutusta uskottavan.
Lloyd.
- Lloyd, mitä on tapahtunut? - Olen tänne asti täynnä sitä.
Sitä tähden röyhkeää, hysteeristä...
- Margo taas. - Ja taas ja taas.
- Kaksi tuntia myöhässä. - Margolle se on oikeaan aikaan.
Ja lapsellista teeskentelyä, ettei hän muka tiennyt Even olevan sijainen.
- Ehkä hän ei tiennytkään. - Hän tiesi.
Addison kertoi hänelle, miten upeasti Eve oli lukenut osan.
Karen, anna kun kerron Evestä. Hänellä on kaikkea. Synnynnäinen näyttelijä.
- Herkkä, ymmärtävä, nuori, jännittävä... - Sinulta loppuvat kohta läätusänät.
Kaikkea, mistä näytelmäkirjailija voi haluta kirjoittaa,
kunnes näytelmästä tulee neiti Channingin äänitorvi.
Margo ei ole suoriutunut huonosti.
Margo on hyvä. Hän tietää sen, se siinä on vikana.
Hän voi olla niin tuhma kuin huvittaa ja kuka häntä kieltäisi?
Kuka antaisi hänelle takapuoleen sen potkun, jota hän tarvitsee?
Tästä tulee hauska viikonloppu.
- Mistä? - Ajamme maalle huomenna.
Vain me neljä. Bill, Margo, sinä ja minä.
No, onhan sitä ennenkin vietetty viikonloppuja mykkäkoulussa.
Muista vain kätkeä kaikki lyömä- ja heittoaseet.
Newton kuulemma keksi painovoiman, kun omena putosi hänen päähänsä.
Ja mies, joka keksi höyrykoneen, sai ajatuksen teekattilasta.
Mutta en minä. Suuri ideani juolahti mieleen sohvalla maatessani.
Se potku Margon takapuoleen. Taivas tietää, hän saa sen vielä.
Minulta, Lloydilta, Eveltä, Billiltä, Maxiltä ja niin edelleen.
Olemme kaikki kokeneet hänen kengänpohjansa tarpeeksi usein.
Mutta kuinka? Vastaus surisi ympärilläni kuin kärpänen.
Keksin sen.
Mutta annoin sen olla. Kirkuminen ja nimittely sikseen,
mutta tämä voisi tarkoittaa...
Miksi ei? "Miksi" sanoin itselleni "ei?"
Kaikki näyttäisi täysin lailliselta. Ja vain kaksi ihmistä maailmassa tietäisi.
Potku osuisi myös sinne, jossa se auttaisi kaikkia asiaankuuluvia.
Eihän se lopulta olisi kuin harmiton pila,
josta Margo itse nauttisi ensimmäisenä.
Eikä ole mitään syytä, miksei hänelle voisi kertoa siitä... aikanaan.
Haloo. Hakisitteko neiti Eve Harringtonin puhelimeen?
En lainkaan. Minä odotan.
Viikonloppu oli kylmä, ulkona ja sisällä.
Bill ei tullut lainkaan.
Margo ei tiennyt, missä hän oli, eikä välittänyt... Niin hän väitti.
Jotenkin selvisimme sunnuntaihin,
ja kun ajoimme Margon asemalle myöhään maanantai-iltapäivällä,
hän ja Lloyd olivat sulaneet sen verran, että käyttäytyivät edes sivistyneesti.
- Mitä kello on? - Kun kysyit minuutti sitten, se oli 17.42.
Nyt se on 17.43. Kun kysyt taas minuutin päästä...
En vain halua, että Margo jää junasta. Hän ehtii tuskin muutenkaan teatteriin.
17.55. Ehdimme asemalle helposti.
Se pikkupaikka "vain kahden tunnin päässä New Yorkista".
En koskaan opi ymmärtämään sitä, aivan kuin
kutistettujen intiaanikallojen keräilyäkään.
Tiedät kai, mitä rauhan ja hiljaisuuden haluaminen tarkoittaa.
Rauha ja hiljaisuus on kirjastoja varten.
Lloyd. Varo vähän.
Pieni luisu vain. Tien pinta on kuin lasia.
- Karen ja minä emme halua kolaria. - En aio joutua kolariin.
Ei ole tärkeää, aiotko sinä. Meillä on pitkät alusvaatteet.
Mitäs nyt?
Ei voi olla totta. Bensa ei voi olla lopussa.
Täytin itse tankin eilen. Eikö se ollut täynnä, kun ajoit tänä aamuna?
En katsonut. Tiedät, etten kiinnitä huomiota noihin vimpaimiin.
Aivan uskomatonta.
- Paljonko meillä on aikaa? - Noin kymmenen minuuttia.
- Miten kaukana asema on? - Viisi, kuusi kilometriä.
- Onko lähellä taloja, joista saisi bensaa? - Tällä sivutiellä ei näy olevan.
Eikä autojakaan. Ei paljon mahdollisuuksia kyytiin.
Ei tässä kannata istua. Kävelen vähän matkaa, jos sattuisin löytämään jotain.
- Haluatko sen päälle? - Sillä ei ole väliä.
Inhoan halpaa tunteilua.
Karen?
Ei kiitos.
- En ole ollut mukava tänä viikonloppuna. - Olemme kaikki olleet vähän kireitä.
Kun ajattelee, en ole oikeastaan ollut mukava moneen viikkoon. Olen pahoillani.
En halua, että etenkään sinä ja Lloyd olisitte vihaisia minulle.
Emme ole koskaan todella vihaisia. Me vain suutahdamme kuten sinäkin.
Tunnemme sinut liian hyvin.
Niin monet ihmiset tuntevat.
Tuntisinpa itsekin. Kertoisipa joku minulle itsestäni.
Olet Margo. Pelkkä... Margo.
Ja mitä se on? Siis mainosvaloissa näkyvän nimen lisäksi.
Tai temperamentin, joka ilmenee törmäilynä
ja kovaan ääneen huutamisena.
Tiedätkö, lapset käyttäytyvät kuten minä.
He mekastavat ja ovat tuhmia. He joisivat itsensä känniin, jos osaisivat.
Silloin, kun eivät saa, mitä haluavat.
Kun heistä tuntuu, ettei heitä haluta tai he eivät ole turvassa...
tai ettei heitä rakasteta.
- Entä Bill? - Mitä Billistä?
Hän on rakastunut sinuun.
En rakasta mitään muuta niin paljon kuin Billiä. Ja haluan Billin.
Ja haluan, että hän haluaa minut.
Mutta minut, ei Margo Channingiä.
Ja jos minä en osaa erottaa heitä, miten hän osaisi?
No, miksi teidän kummankaan pitäisi?
Bill on rakastunut Margo Channingiin. Hän on tapellut,
työskennellyt, rakastanut häntä.
Mutta kymmenen vuoden päästä Margo Channing on lakannut olemasta.
Ja se, mikä on jäänyt jäljelle on... mitä?
Margo, Bill on kahdeksan vuotta sinua nuorempi.
Ne vuodet venyvät ajan mittaan. Olen nähnyt niin tapahtuvan liian usein.
Ei sinulle, ei Billille.
Eikö aina sanotakin juuri noin?
Lämmitin ei kai toimi, ellei moottori ole käynnissä.
Eikö olekin typerää? Luulisi, että ihmiset voisivat istua autossa ja pysyä lämpiminä.
Evestä.
Olen käyttäytynyt aika häpeämättömästi häntäkin kohtaan.
- Tuota... - Älä etsiskele tekosyitä.
Ei nyt, kun yritän puhua suoraan.
Sanotaanko, että olen parhaimmillani ollut liian herkkä...
No, sille, että hän on niin nuori, naisellinen ja avuton.
Kuten itse haluaisin olla Billille.
Naisen ura on hassua. Kaikki, minkä karistaa
kivutessaan, että liikkuisi nopeammin.
Sitä unohtaa, että niitä tarvitsee, kun palautuu taas naiseksi.
Se on ura, joka on yhteistä kaikille naisille, halusimmepa sitä tai emme.
Naisena oleminen.
Ennemmin tai myöhemmin sitä on hiottava.
Vaikka meillä olisi ollut tai olisimme halunneet monta muuta uraa.
Ja lopultakin mikään ei ole minkään arvoista, ellei voi
vilkaista ylös ennen päivällistä tai
kääntyä sängyssä ja nähdä miehensä.
Ilman sitä ei ole nainen.
Voi olla tärkeä pikkuvirkamies tai... tunnettu julkisuuden henkilö.
Mutta ei ole nainen.
Verho laskeutuu hitaasti. Loppu.
Margo, haluan, että tiedät, kuinka pahoillani olen tästä.
- Mistä? - Tästä.
En osaa ilmaista, kuinka pahoillani olen.
Älä huolehdi siitä. Kohtalon hauskoja kepposia.
Ethän sinä tyhjentänyt bensatankkia itse.
Eve oli tietysti loistava.
Monet yleisöstä halusivat tulla toisella kertaa ja nähdä Margon.
Mutta ne jotka jäivät, hurrasivat innokkaasti ja pitkään E velle.
Kuinka huomaavaista, että hän kutsui minut siksi illaksi.
Ja mikä onnekas sattuma, että monet muut sanomalehtien
edustajat sattuivat olemaan paikalla.
Kaikki kutsuttiin sinä iltapäivänä
katsomaan sijaisen esitystä, josta teatterin johto ei tiennyt mitään,
kunnes heidän oli pakko nostaa esirippu kello yhdeksän.
Sattuma.
Olit parempi kuin ihan hyvä.
Sinä loistit. Pikkujuttuja siellä sun täällä, mutta ne eivät haittaa.
Ole ylpeä itsestäsi. Sinulla on siihen oikeus.
Oletko ylpeä minusta, Bill?
Olin kyllä huolissani kun Max soitti. Minua epäilytti.
- Ei olisi pitänyt epäilyttää. - Silloin aiemmin kyseessä oli yksi näytös.
Metsät ovat täynnä yhden näytöksen sensaatioita.
Mutta onnistuit. Työ ja kärsivällisyys tekevät sinusta hyvän näyttelijän,
- jos haluat sellaiseksi. - Haluatko minusta sellaisen?
- Puhun sinusta ja siitä, mitä sinä haluat. - Niin minäkin.
- Miten minä siihen liityn? - Kaikin tavoin.
Minua on nimitelty monilla nimillä, muttei ihmemieheksi. Onnea matkaan.
Älä juokse karkuun, Bill.
Mitä minä juoksisin karkuun?
Lavalla tavoittelet aina totuutta. Entä lavan ulkopuolella?
- Kuin myös. - Hyväksy se sitten. Kuten minäkin.
- Heti ensimmäisestä illasta lähtien. - Kerroin, mitä joka näyttelijän pitää tietää.
Kerroit, että mitä minusta tulisikin, niin kävisi sinun ansiostasi.
- Ehostus on vähän paksua. - Ja sinua varten.
- Olet aikamoinen tyttö. - Luuletko niin?
- Rakastan Margoa. Etkö ollut kuullut? - Sitä kuulee kaikenlaista.
Olen ihminen, vaikka toisin huhutaankin, ja yhtä utelias kuin muutkin miehet.
- Ota selvää sitten. - Yksi juttu:
sitä mitä tavoittelen, haluan tavoitella.
En halua, että se tavoittelee minua.
Älä itke. Sanotaan vaikka, että syöttö ei onnistunut.
Kuka siellä?
Saanko tulla sisään?
Totta kai, herra DeWitt.
Odotin löytäväni tästä huoneesta teatterin verran väkeä jalkojesi juuressa.
Olin onnekas, ettei minua heitetty millään.
Esityksesi ei yllättänyt minua.
Edellisen kerran perusteella pidän sitä lunastettuna lupauksena.
Olette aivan liian kiltti. Mutta se on silti neiti Channingin esitys.
Olen vain kopio, jota luetaan, kun alkuperäistä ei löydy.
- Olet aivan liian vaatimaton. - En vaatimaton. En halua luulla liikoja.
Mullistava lähestymistapa teatteriin.
- Mutta jos saisin ehdottaa... - Olkaa hyvä vain.
Luulen, että sinun on aika karsia vaatimattomuuttasi.
On aivan yhtä väärin pysyä hiljaa kyvyistäsi kuin pitää niistä meteliä.
Enpä usko, että olen tehnyt mitään mahtailun arvoista.
Me tulemme tähän maailmaan omilla metelinpitovälineillä varustettuina.
Jos emme käytä niitä, kuka muu käyttäisi?
Siltikin... yksi kohtuullinen esitys sijaiselta on jo unohtunut huomenna.
Ei tarvitse olla.
Vaikka haluaisinkin, kuten sanotte, kerskata enemmän, pitää meteliä...
Miten tekisin sen? En ole edes ei-kukaan.
- Minä olen joku. - Niin olette.
Jätä ovi raolleen... jotta voimme puhua.
Kun olet vaihtanut vaatteet, jos ehdit, voisimme mennä illalliselle.
Sehän hienoa. Vai pitäisikö minun teeskennellä, etten ehdi?
Pidetäänpä teeskentely minimissään. Haluan kirjoittaa sinusta artikkelin.
Eihän minusta riitä kappaleeseenkaan.
Ehkä useammankin. Haluan tietää paljon. Olen kuullut tarinasi osittain.
Kodistasi Wisconsinissa, murheellisesta avioliitostasi, kiintymyksestäsi Margoon.
Sehän alkoi San Franciscosta?
Sanoin, että Margon ihailusihan alkoi San Franciscosta?
Aivan oikein.
San Francisco, sivilisaation keidas Kalifornian autiomaassa.
Kerropa, onko sinulla samanlainen hyvä käsitys San Franciscosta?
Kyllä on.
Ja se Unohtumaton ilta, kun Margo ensi kertaa häikäisi sinut lavalla,
missä San Franciscon teatterissa se tapahtui? Shubertissako?
Kyllä, Shubertissa.
Hieno vanha teatteri, Shubert. Paljon perinteitä.
Säästyi maanjäristykseltä. Vai pitäisikö sanoa palolta?
Kerropa, mikä aviomiehesi nimi oli?
- Eddie. - Eddie mikä?
Olen menemäisilläni suihkuun. Kohta en kuule teitä.
Kyllä se voi odottaa.
Minne haluaisit mennä? Tästä täytyy tehdä hyvä ilta.
Ottakaa te ohjat.
Taidanpa ottaa.
Eräissä aamulehdissä oli muutama rivi Even esityksestä.
Ei paljon, mutta täynnä kehuja.
En voinut kuvitella, miten he kuulivat siitä.
Mutta Lloyd sanoi, että Maxin väki todennäköisesti levitti juttua.
Tunsin joka tapauksessa itseni syylliseksi ja minua hävetti,
enkä halunnut muuta kuin unohtaa koko jutun.
Margo ja minä lounastimme 21 .'ssä,
kuin ystävättäret... hatut päässä.
- Onko neiti Channing tullut? - Ei vielä.
Kiitos.
Eve! Olen kuullut ylistystä esityksestäsi.
- Olen helpottunut, että selvisin siitä. - Hän oli loistava.
- Sinäkin olet kuullut. - Olin paikalla.
- Sinäkö olit katsomassa eilen illalla? - Onnekas sattuma.
Elokuvakykyjen etsijä on tulossa lounaalle.
He eivät kyllä tuhlaa aikaa.
- Mikään ei ole varmaa. Lounas vain. - He tuhlaavat aikaansa.
Evellä ei ole aikomustakaan mennä Hollywoodiin.
Asustasi päätellen seuralaisesi on nainen?
- Margo. - Margo lounastaa julkisuudessa?
Se on uusi Margo, mutta yhtä myöhässä kuin vanhakin.
Hän voi tulla myöhempään kuin luulet.
Sinähän voisit lukea artikkelini?
- Minuutit kiitävät kuin tunnit. - Kiitos, Addison.
Ja nyt liitymme ruskettuneen työmyyrämme seuraan.
- Näkemiin, Karen. - Näkemiin.
"Ja niin hattuni, joka on näinä monina kausina
jäänyt tiukasti korvilleni, nousee neiti Harringtonille."
"Olen taas valmis tanssimaan kaduilla ja huutamaan talojen katoilta."
Luulin, ettei tuollainen hävisi Woollcottin mukana. Kuuntelepa tätä.
"Neiti Harringtonilla oli paljon kerrottavaa, ja siteeraan tässä hänen sanojaan
valitettavasta teatteriemme käytännöstä, jossa kypsien näyttelijättärien
sallitaan jatkaa osien esittämistä,
joihin tarvitaan nuorekkuutta ja tarmoa, josta heillä on enää hämärä muistikuva."
- En jaksa uskoa tätä. - Se paranee entisestään.
"Vakiintuneiden näyttämön naistähtien ymmärrettävästä vastahakoisuudesta
kannustaa nuorempia näyttelijättäriä,
ja neiti Harringtonin yksinäistä kamppailua mahdollisuuden saamisesta."
- En jaksa uskoa, että Eve sanoi noin. - Tässä oravanpyörässä
jokainen on syyllinen ennen viattomaksi toteamista.
Yksi teatterin ja sivistyksen välisistä eroista.
Eikö ole kumma, että kaikki lehdet
sattuivat menemään juuri siihen esitykseen.
Lloyd sanoi, että sitä mainostettiin.
Tuo noita varmaan pani intiaanilähetit asialle
kiskomaan kriitikot baareista, kylpylöistä ja museoista ja muista piilopaikoista.
Hän ei selviä tästä. Eikä Addison DeWittkään ilkeine kynäilyineen.
Jos Equity tai lakimieheni ei voi tai suostu tekemään asialle mitään,
survon henkilökohtaisesti tuon säälittävän eksyneen karitsan DeWittin inhaan kitaan!
Tulin heti, kun luin sen saastaisen kirjoituksen. Juoksin koko matkan.
Bill on tässä, kulta.
Kaikki on nyt hyvin.
Arvaisin, että tällä hetkellä olen ranskalaisittain "de trop".
Ehkä aivan pikkuriikkisen.
Addisonia alusta loppuun. Siitä tihkuu hänen myrkyllisyytensä.
Käyttää tyttöä hyväkseen, vääntelee hänen sanojaan,
saa tytön sanomaan, mitä hän haluaa.
- Mistä sinä sen sait tietää? - Eveltä.
- Eveltä? - Hän kävi luonani.
Hän lähti juuri ennen sinua. Se oli vähästä kiinni.
- Sepä ikävä. - Halusi selittää haastattelun.
Halusi pyytää anteeksi joltakulta eikä uskaltanut tavata Margoa.
Miksiköhän?
Hän alkoi puhua eikä pystynyt lopettamaan.
Häntä itketti kovasti.
Olen tarkastellut taloudellista asemaamme, jos sallit ilmauksen.
- Vaihtuipa puheenaihe. - Nyt kun verot tulevat maksuun ja
koska olen näytelmäkirjailija enkä öljyntuottaja, ajattelin...
Yritän kovasti pysyä kärryillä.
Sen sijaan, että jättäisin ensi kaudelle Jalanjäljet katossa,
joka on aika hyvässä mallissa,
ja jos Margon voisi suostutella lähtemään kiertueelle,
voisimme panna Jalanjäljet tuotantoon välittömästi.
- Nyt minulle alkaa selvitä. - Jos löydämme siis oikeat näyttelijät.
Ehkä nuoremman näyttelijän? Jonkun, joka myös näyttäisi osaan sopivalta?
Sinun on myönnettävä, että se olisi uutta.
Nyt lainaat Addisonia... tai Eveä.
Eve mainitsi näytelmän, mutta ohimennen.
Hän ei uskaltaisi pyytää Coran osaa.
Eve pyytäisi Abbottia antamaan Costellon osan.
Idea juolahti minulle, kun hän puhui näytelmästä.
- Eleillä tietysti. - Kirjoittaa Kerrankin jotain
ja toteuttaa se täydellisesti. Kerrankin ilman kompromisseja.
Lloyd Richards, älä harkitsekaan antavasi sille iilimadolle Coran osaa!
- Hetkinen nyt... - Margo ei ole juuri tehnyt kompromisseja.
Jokainen näytelmäkirjailija antaisi kaikkensa tuosta kompromissista.
Hetkinen nyt...
Even epälojaalisuus ja kiittämättömyys näyttää olevan tarttuvaa.
Kaikki tämä hysteria impulsiivisen, jännittyneen lapsen
ja DeWitt nimisen ammattilais- lannanlevittäjän vuoksi.
- Hänhän pyysi anteeksi? - Epäilemättä polvillaan.
Hyvin koskettavaa. Hyvin draamakoulumaista.
Olet hankkinut tuon katkeran kyynisyyden lähdettyäsi Radcliffestä.
Hankin sen kyynisyyden sinä päivänä, kun tajusin olevani erilainen kuin pojat.
Haloo.
Hei, Margo.
Et, et lainkaan.
Karen ja minä vain juttelimme.
Kyllä, tietysti voimme ja tietysti haluamme.
Selvä. Noin 11.45.
Nähdään sitten.
Margo ja Bill haluavat, että tapaamme heidät Cub Roomissa teatterin jälkeen.
Margo Channing Cub Roomissa.
En voisi olla yllättyneempi, jos hän olisi sanonut Grantin hauta.
- Olen iloinen, että Bill on palannut. - He kuolisivat ilman toisiaan.
En luvannut Evelle mitään. Sanoin, että hän sopisi osaan hienosti,
mutta asiassa oli käytännön vaikeuksia.
- Kuten? - Sinä alkajaisiksi.
Kerroin, että halusit Margon esittävän osaa ja haluaisin sinun hyväksyntäsi.
Sepä hienoa. Tosi hienoa.
Pyydä Eve Harringtonia esittämään jatkossa kaikki pyynnöt minulle.
Niin sanottu näyttelemisen taito ei ole jotain, jota pidän suuressa arvossa.
- Kannatetaan. - Mutta saatte lainata minua seuraavasti:
"Tänä iltana neiti Margo Channing suoritti esityksen heppoisessa näytelmässäsi,
jollaista en ole nähnyt ennen enkä odota näkeväni usein uudestaan."
- Hän ei liioittele. Olin hyvä. - Olit loistava.
Aikamoinen ilta. Sijaisesi, joku neiti Harrington, on kuulemma sanoutunut irti.
- Ikävä juttu. - Olen aivan onneton.
Samppanjaa ei voi juoda noin vain.
Jonkun on osattava sanoa jotain sukkelaa.
Ehdotan, että kohotamme lasia,
sukkeluuksitta, koko sydämestä.
Margolle.
- Morsiamelleni. - Halleluja.
- Mama - Juo.
- Milloin? Milloin se tapahtuu? - Huomenna kello 10 kaupungintalolla.
- Ja sinä tulet ajoissa. - Kyllä, herra.
Kaupungintalohan on nyrkkeilijöille ja reporttereille. Näen tuomiokirkon, kukkia...
Tämä on vain kuulutuksia varten. Verikokeita pitää odottaa kolme päivää.
Nain sinut, jos käy ilmi, ettei sinulla ole lainkaan verta.
- Mihin aiot pukeutua? - Johonkin yksinkertaiseen,
turkkiin aamutakin päällä.
Tästä on kyse. Tuomiokirkossa, pallokentällä tai peliluolassa,
haluamme teidät viereemme, lähimmät ja rakkaimmat ystävämme.
Joita me olemme. Joita tulemme aina olemaan.
Elämässä on harvoin näin hyviä hetkiä. Muistakaamme tämä.
Meille kullekin ja kaikille - emme ole koskaan olleet läheisempiä.
Älkäämme koskaan joutuko tämän kauemmaksi.
- Rouva Richards? - Niin.
- Teille. - Kiitos.
Hyvin tahditonta. Viesti noin julkisesti.
Pyydä ensi kerralla rakastajaasi puhaltamaan savurenkaita.
Lloyd, haluan, että olet suurisydäminen.
Maailma on täynnä rakkautta tänä yönä. Naiset eivät ole turvassa.
No, tällä tavoitellaan kyllä hävyttömyyden maailmanennätystä.
"Anteeksi, että keskeytän ilmeisen onnellisen hetken,
mutta meidän täytyy saada puhua."
"Ole kiltti", alleviivattuna,
"ja tapaa minut naistenhuoneessa. Eve."
Ymmärtääkseni hän on nyt sijaisena siellä.
Anna minulle se tyhjä pullo. Saatan löytää hänet.
Katsokaa. Tuolla on Rasputin.
- Lisää samppanjaa, neiti Channing? - Niinhän minä sanoin.
- Ehkä hän haluaa vain pyytää anteeksi. - Minua ei kiinnosta, mitä hän sanoo.
Mutta mitä hän voisi sanoa? Se kiehtoo minua.
- Mene ottamaan selvää. - Karen, pitkän ystävyytemme aikana,
en ole koskaan päästänyt sinua naistenhuoneeseen yksin.
Nyt täytyy. En malta odottaa saada selville,
mitä niissä kuumeisissa pikkuaivoissa pyörii nyt.
No... olkoon.
Karen!
Kuinka mukavaa.
Hyvin vaikuttavaa, mutta annat minun kärsiä?
Ihmettelinkin, tulisitko lainkaan.
Älä nouse. Äläkä käyttäydy kuin olisin kuningataräiti.
En odota sinun käyttäytyvän mukavasti.
En aiokaan.
Voisimmeko istuutua? Minulla on paljon sanottavaa, eikä se ole helppoa.
- Ei kai sitä paljon voi olla. - Kyllä on.
- Helppoa tai ei, en usko siitä sanaakaan. - Miksipä uskoisit?
Ole hyvä ja istuudu.
Olen aina pitänyt itseäni hyvin nokkelana tyttönä.
Älykkäänä, teräväpäisenä, kaikkena sellaisena.
En koskaan valitse sanojani väärin.
Mutta sitten tapasin Addison DeWittin.
Kerran minulta kiskottiin hammas.
Minulle annettiin nukutusainetta. En muista minkänimistä.
Se vaikutti minuun oudosti.
Huomasin sanovani asioita ajattelematta.
Kuin olisin ollut ruumiin ulkopuolella enkä pystyisi hallitsemaan sanojani.
- Addisonille puhuminenko tuntui samalta? - Tavallaan.
Huomasin yrittäväni sanoa, mitä tarkoitin, mutta jotenkin sanat muuttuivat.
Niistä tuli hänen sanojaan.
Ja yhtäkkiä en sanonutkaan, mitä tarkoitin, vaan mitä hän tarkoitti.
Odotatko minun uskovan, ettet sanonut muka mitään? Että sanat olivat Addisonin?
En odota sinun uskovan mitään,
paitsi että vastuu kuuluu minulle... ja häpeä myös.
Eipä ruveta nyt liian dramaattiseksi.
Sinullahan on todella alhainen käsitys minusta?
Kerron sinulle sitten hyviä uutisia.
Minua on varoitettu vakavasti kaikkialla.
Neiti Channingin tulisi olla tyytyväinen siitä,
että tietää, kuinka uskollisia hänen ystävänsä ovat,
kuinka paljon uskollisempia kuin hän saattoi odottaa minun olevan.
- Eve, älä itke. - En itkekään.
Kerropa, miten se lounastapaaminen Hollywoodin miehen kanssa sujui?
Epämääräisiä lupauksia kokeesta. Jos sopiva osa putkahtaa esiin, sellaista.
- Mutta ne kehut esityksestäsi... - Sijaisen esityksestä.
Taidat kuvata tilanteen synkemmäksi kuin se oikeastaan on.
Älä aliarvioi häntä. Addison on vaikutusvaltainen ystävä.
Hän ei ole ystäväni. Te olitte ystäviäni.
- Hän voi auttaa sinua. - Kunpa en olisi tavannut häntä.
Haluaisin, että hän olisi kuollut.
Haluan ystäväni takaisin.
Eve... en usko, että halusit tuottaa murhetta.
Mutta tuotit. Ehkä enemmän itsellesi, kuten kävi ilmi, kuin kellekään muulle.
- En koskaan unohda sitä. - Kyllä unohdat.
Te teatteri-ihmiset unohdatte aina. Mikään ei kestä ikuisuutta teatterissa.
Mitä se onkin, se on täällä, se leiskahtaa, palaa kuumasti
ja katoaa.
- Kunpa voisin uskoa tuota. - Anna itsellesi aikaa.
Älä huolehdi siitä, mitä ihmiset ajattelevat.
Olet hyvin nuori ja hyvin lahjakas.
Ja usko tai älä, jos voin tehdä yhtään mitään...
Voitkin tehdä jotain.
- Taidanpa tietää. - Jotain hyvin tärkeää.
Haluat Coran osan. Haluat, että pyydän Lloydia antamaan osan sinulle.
Jos pyytäisit, saisin sen. Hän sanoi, että saisin.
Huolimatta siitä, mitä sanoit. Etkö tiedä, että osa kirjoitettiin Margolle?
Ehkä 15 vuotta sitten. Nyt se kuuluu minulle.
- Puhut aivan kuin Addison sanoi. - Cora on minun osani. Pyydä Lloydilta.
- Mikään ei saisi minua pyytämään. - Addison haluaa, että esitän sitä.
- Vain kuolleen ruumiini ylitse. - Se on tarpeetonta.
Addison tietää, miksi Margo ei päässyt tulemaan esitykseen,
miksi satuin tietämään etukäteen, ettei hän tulisi, ja kertomaan lehdistölle.
Se on aikamoinen tarina. Addison voisi tehdä siitä ison jutun.
Kuvittele miten ilkeä ja julma hän voi olla ja kertoa silti pelkästään totuuden.
Hänet oli hankala suostutella.
Sinun on parasta istuutua. Näytät horjuvan vähän.
Jos saan Coran osan, Addison ei kerro mitä tapahtui, lehdessä tai muualla.
Pelkkä palveluksien vaihto.
Olen niin iloinen, että voin vihdoinkin tehdä jotain hyväksesi.
Ystävyytesi Margon kanssa,
syvä, läheinen ystävyytenne.
Mitä sille tapahtuisi, jos hän tietäisi, millaisen tempun teit minun puolestani?
Sinä ja Lloyd, kauanko teatterissakaan kestäisi,
ennen kuin tapahtunut unohtuisi ja teihin alettaisiin taas luottaa?
Ei.
Kaikille olisi helpompaa, jos näyttelisin Coraa.
Se olisi parempaa teatteriakin.
Osa näytelmässä.
Tekisit kaiken tuon saadaksesi osan näytelmässä?
Tekisin paljon enemmän saadakseni niin hyvän osan.
Onko nälkä?
Ei ihmekään, Kaiken sen jälkeen, mitä olet joutunut nielemään.
Ei sinnepäinkään. Karen ja minä juttelimme vain.
Luottamuksellisesti? Naisten kesken?
Kuuluiko siihen ohimenevä viittaus Coran osaan ja siihen, että haluat esittää sitä?
Puhuin siitä hyvin avoimesti. Kerroin, että Lloyd oli ollut kiinnostunut.
Ja Karen tietysti mainitsi, että Margo odottaa esittävänsä osaa?
Outoa kyllä, mutta hän ei sanonut sanaakaan Margosta.
Vain että hän tekisi kaikkensa saadakseen minut näyttelemään osaa.
Noin vainko?
Noin vain.
Tiedätkö, Eve, joskus minusta tuntuu, että salailet minulta asioita.
- Minusta tuo ei ollut hassua. - Ei ollut tarkoituskaan.
Uskoudun ja luotan sinuun enemmän kuin keneenkään muuhun.
Kuinka voit sanoa noin juuri nyt, syyttä suotta,
kun tarvitsen sinua enemmän kuin koskaan.
Toivon että tarkoitat, mitä sanot.
Aion varmistaa, että pidät sanasi.
Minusta näyttää, että meillä on paljon yhteistä.
- No, mitä tapahtui? - Ei paljon mitään. Hän pyysi anteeksi.
- Kyynelien kanssa? - Kyynelien kanssa.
Mutta ei heti. Pidätteli niitä ensin, leuka pystyssä, urhea kaveri.
- Oikein. - Korkeluokkaista. Hyvä tekniikka.
Tarkoitatko, että häneltä kului noin kauan anteeksipyyntöihin? Mitä sinä sanoit?
En paljon mitään.
Sulho, saanko häälahjan?
- Mitä haluaisit? Teksasin? - Haluan, että kaikki vaikenevat Evestä.
Vaietkaa vain Evestä. En halua muuta.
Anna Karenille lisää viiniä.
En ole koskaan ollut näin onnellinen.
Eikö olekin sievä paikka? The Cub Room.
Ihanan nokkela nimi. Missä eliitti tapaa.
En ole koskaan ennen nähnyt niin paljon eliittiä, joka seuraa minua
odottaen, että hutkaisen tuota tonttua pullolla nuppiin.
Mutta en tänä iltana. Annan tänään anteeksi. Evellekin. Annan Evelle anteeksi.
Sinne häipyvät.
Sinne häipyy Eve.
Paha-Eve, paha pikkuneiti.
Mutta "Pahat työmme..." Miten se taas kuuluukaan, sulho?
Jotain hyvistä töistä, jotka jäävät eloon. Esitin sen kerran Wilkes-Barressa.
Muistit sen väärinpäin, jopa Wilkes-Barressa.
Tiedätkö, miksi annan anteeksi Evelle? Hän teki hyviä tekoja.
Me neljä täällä yhdessä - se on Even syytä. Annan hänelle anteeksi.
Ja Billille, etenkin Billille. Hän teki senkin.
Hän taitaa lopultakin tarkoittaa hyvää.
- Hän on kirppu. - Älä yritä päästä Margon edelle.
- Sulho? - Niin, kulta.
- Tiedätkö, mikä minusta tulee? - Lehmipoika?
- Rouva. - Oikein vihkitodistuksen kanssa.
Aion vilkaista ylös kello kuusi, ja hän on paikalla.
- Muistatko, Karen? - Muistan.
- Sinähän tulet paikalle? - Tarpeeksi usein, että pääsen sisään.
Ei enää kuvittelua, lavalla tai sen ulkopuolella.
Muistatko, Lloyd? Tarkoitan sitä nyt.
Lloyd, lupaatko, ettet suutu minulle?
- Se riippuu. - Ei, tarkoitan suutu hirveästi.
En usko, että voisin.
Tuota, en halua esittää Coraa.
- Mitä? - Olet liian herkkä hänen näytelmistään.
Ei se osasta johdu. Osa on hieno ja niin on näytelmäkin. Mutta ei enää minulle.
Se ei sovi nelikymppiselle kunnialliselle naimisissa olevalle naiselle.
- Mitä se vaikuttaa, että olet naimisissa? - Että voin vihdoinkin elää elämääni.
Minun ei tarvitse esittää osia, joihin olen liian vanha
vain siksi, ettei minulla ole muuta tekemistä iltaisin.
Lloyd, korvaan sen sinulle, usko pois.
Menen vuodeksi kiertueelle, mitä vain. Ymmärräthän sinä?
- Mikä on niin hassua? - Ei mikään.
- Ei mikään? - Kaikki. Kaikki on niin hassua.
Lloyd ei tullut kysyneeksi,
sopisiko minulle, että Eve esittäisi Coraa.
Bill, kumma kyllä, kieltäytyi ensin ohjaamasta
näytelmää... jos Eve olisi mukana.
Lloyd ja Max saivat suostuteltua hänet.
Margo ei tullut koskaan harjoituksiin. Liikaa kotitöitä, hän sanoi.
En ollut nähnyt Billin ja Iloydin riitelevän niin usein ja katkerasti.
Ja aina se koski Eveä,
liikettä tai puheen lukutapaa.
En ollut koskaan nähnyt Iloydin puuttuvan niin paljon Billin ohjaukseen,
siis sikäli, kun se vaikutti Eveen.
Jotenkin Eve piti heidät käynnissä.
Bill jatkoi. Lloyd näytti tyytyväiseltä.
Ja minä päätin, että saattoi olla parasta jättää harjoitukset väliin.
Minusta tuntui, että olin aina tiennyt, että kävisi niin. Ja niin kävi.
Olin avuton. Sellainen avuttomuuden tunne,
jonka kokee, kun ei osaa tehdä muuta
kuin rakastaa aviomiestään.
Kuinka voin kilpailla? Kaikkeen, mitä Lloyd rakasti minussa,
hän oli tottunut aikoja sitten.
Haloo?
Kuka? Kuka kysyy hra Richardsia?
Nimeni ei merkitsisi mitään. Asun vastapäätä Eve Harringtonia.
Hän ei voi hyvin. Hän on itkenyt koko yön ja on hysteerinen.
Hän ei halua lääkäriä eikä...
Kuka se on? Mistä on oikein kyse?
Pyysikö neiti Harrington teitä soittamaan?
Ei. Eve ei käskenyt soittaa hänelle.
Olen nähnyt hra Richardsin hänen kanssaan.
Ajattelin, että koska he ovat ystäviä...
Tässä puhuu Lloyd Richards. Missä Eve on? Hae hänet puhelimeen.
Haloo, hra Richards. Hän on yläkerrassa huoneessaan.
En todellakaan halua vaivata, mutta Eve on ollut sellaisella tuulella,
että olen aivan huolissani, etenkin kun hän lähtee huomenna New Haveniin.
Kerro hänelle, ettei huolehdi. Tulen sinne heti.
JALANJÄLJET KATOSSA
Teatterimaailmalle Connecticutin New Haven
on lyhyt jalkakäytävän pätkä Shubert-teatterin ja Taft-hotellin välillä.
Sen ympäristö muistuttaa pikkukaupunkia.
Juuri täällä managerit pitävät niin sanottuja maakuntaensi-iltoja.
Ne ovat ensi-iltoja newyorkilaisille, jotka haluavat käydä maakunnassa.
Mikä päivä. Mikä taivaallinen päivä.
- Hyökkäyspäivä. - Aivan samanlainen.
Aamulla olet voittanut jalansijan kuolemattomuuden rannoilla.
Lakkaa harjoittelemasta artikkeliasi.
Eikö olekin outoa, Addison?
Luulin, että olisin paniikissa, haluaisin juosta karkuun tai muuta.
Sen sijaan en malta odottaa, että ilta tulisi. Tulisi ja menisi.
Oletko niin varma huomisesta?
- Etkö sinä ole? - Suoraan sanottuna, olen.
Siitä tulee ikimuistoinen ilta.
Se tuo minulle kaiken, mitä olen halunnut.
Vanha tie päättyy, uusi tie alkaa.
- Ja ne on kivetty timanteilla ja kullalla? - Tunnet minut paremmin.
Millä ne on sitten kivetty?
Tähdillä.
Mitä kello on?
Melkein neljä.
Runsaasti aikaa pitkiin nokosiin.
Harjoittelimme lähes koko eilisillan.
Sinähän tosiaan voisit nukkua nyt?
- Miksi en? - Todellisen tappajan merkki.
Nuku hyvin, lepää ja tule esiin taistellen.
Miksi kutsuit minua tappajaksi?
Sanoinko tappaja? Tarkoitin mestaria. Nyrkkeilytermit menevät sekaisin.
Addison, tulisitko sisään hetkeksi?
Minulla on jotain kerrottavaa.
Sviitit ovat kalliita. Olet tuhlaavainen.
Max maksaa sen. Hänellä ja Lloydilla oli kauhea riita, mutta Lloyd vaati.
- Kaadanko sinulle juoman? - Myös Maxin vastahakoinen lahja?
Lloyd. En juo koskaan.
Hän juo mielellään illan lopuksi, joten hän järjesti sen.
Soodavettä. Lloyd odottaa varmaan ennätysyleisöä New Haveniin.
Se on täksi illaksi. Sinut on kutsuttu.
Me kutsumme kaikki tänne esityksen jälkeen.
IIMe"?
Lloyd ja minä.
Minusta on outoa, että Karen ei ole tullut ensi-iltaan.
- Addison... - Hän on aina omistautunut Lloydille.
- Voisi luulla, että vain kuolema pitäisi... - Addison...
Sanoin, että tästä tulee ikimuistoinen ilta, että se tuo minulle kaiken, minkä haluan.
Jotain vanhan tien päättymisestä ja uuden alkamisesta ja tähtikiveyksestä.
En tarkoittanut pelkästään teatteria.
Mitä muuta?
Lloyd Richardsia.
Hän jättää Karenin. Me menemme naimisiin.
Vai niin. Lloyd.
Vieläkin pelkkää teatteria.
Ei mitään sellaista.
Lloyd rakastaa minua. Minä rakastan häntä.
En tiedä Iloydin rakkaudesta. Jätän sen Louisa May Alcottille. Mutta tunnen sinut.
- Olen rakastunut Lloydiin. - Hän on kaupallisesti menestyvin kirjailija.
- Millä oikeudella puhut tuollaisia. - Ja taiteellisesti lupaavin.
Eve-kulta, Addison tässä.
Voi, Addison, eikö se olekin täydellistä?
Lloyd ja minä. Ei voi tietää, miten pitkälle pääsemme.
Hän kirjoittaa minulle hyviä näytelmiä. Minä teen niistä hyviä.
Olet ainoa, joka tietää, paitsi Lloyd ja minä.
- Ja Karen. - Hän ei tiedä.
- Hän tiesi olla tulematta tänne. - Mutta ei kaikkea.
- Lloyd ja minä emme tosin aio avioon. - Vai niin.
Ja milloin tämä jumalaton liitto solmittiin?
Päätimme toissayönä, ennen kuin tulimme tänne.
Oletan, että paikka oli sopivan romanttinen.
Himmennetyt valot ja mustalaisviulut taustalla.
Paikka ei ollut romanttinen,
mutta Lloyd oli.
Hän herätti minut kolmelta aamulla paukuttaen ovelleni.
Hän sanoi, ettei voinut nukkua. Hän oli jättänyt Karenin.
Ei voinut jatkaa näytelmää eikä muutakaan,
kunnes olin luvannut mennä naimisiin.
Istuimme ja puhuimme aamuun asti.
Hän ei mennyt kotiin.
- Istuitte ja puhuitte aamuun asti? - Istuimme ja puhuimme, Addison.
Haluan sopimuksen koko näytelmän kestoksi.
Ei ole koskaan ollut eikä tule olemaan toista sinunlaistasi.
No, sano jotain. Mitä tahansa.
Onnittelut. Skål. Hyvää työtä, Eve.
- Miksi oikein luulet minua? - En tiedä, "luulenko sinua" miksikään.
Onko mahdollista, että olet sotkenut minut
niihin takapajuisiin lapsiin, joiden kanssa temppuilit?
Että halveksit minua yhtä paljon kuin heitä?
Tarkoitat varmasti jotain, mutta en tiedä mitä.
Katso tarkasti, Eve. Se kannattaa.
Olen Addison DeWitt. En ole kenenkään narri, etenkään sinun.
- En aikonut, että olisit. - Kyllä aioit ja aiot yhä.
En tiedä, mitä tarkoitat. Mutta haluan ottaa nokoset. On tärkeää...
- Tärkeää, että puhumme tappajien kesken. - Mestarien kesken.
Minun kanssani et ole mestari. Joudut eri sarjaan.
Sano sanottavasi suoraan ja selkeästi ja päästä minut nokosille.
Hyvä on. Vaikka se on tarpeetonta, koska tiedät, mitä aion sanoa.
Lloyd saattaa jättää Karenin, mutta hän ei jätä Karenia sinun takiasi.
- Mitä oikein tarkoitat? - Suoremmin ja selkeämmin?
En ole tullut New Haveniin katsomaan näytelmää, puhumaan unelmistasi
tai kiskomaan murattia Yalen seinistä.
Olen tullut kertomaan, että sinä et nai Lloydia etkä ketään muuta,
koska minä en salli sitä.
- Miten sinä siihen liityt? - Kaikin tavoin.
Koska tämän illan jälkeen kuulut minulle.
Kuulun? Sinulle?
En usko korviani.
Tylsä klisee.
"Kuulun" sinulle?
Se kuulostaa keskiaikaiselta. Kuin vanhalta melodraamalta.
Niin kuulostaa maailmanhistoriakin viimeiseltä 20 vuodelta.
En nauti tällaisesta suorasukaisuudesta.
Toivoin, että olisit pitänyt itsestään selvänä, että sinä ja minä...
"Pitänyt itsestään selvänä"?
"Että sinä ja minä..."?
Muista, niin kauan kuin elät, ettet koskaan naura minulle.
Mille tai kenelle tahansa muulle, mutta ei minulle.
- Painu ulos. - Olet liian lyhyt tuohon eleeseen.
Se jäi myös pois muodista rva Fisken mukana.
Jos et suostu lähtemään ulos, heitätän sinut ulos.
Älä nosta sitä kuuloketta. Älä edes koske siihen.
Jokin kertoi, että minua kannattaa totella?
Se vaisto on miljoonien arvoinen. Sitä ei voi ostaa, Eve. Hoivaa sitä.
Kun tuo hälytin laukeaa, mene taisteluasemiin.
Ensinnäkin nimesi ei ole Eve Harrington. Se on Gertrude Slescynski.
- Mitä siitä? - vanhempasi olivat kyllä köyhiä, ovat yhä.
He haluaisivat tietää, miten jaksat. Eivät ole kuulleet sinusta kolmeen vuoteen.
Mitä siitä?
Mielipidekysymys, myönnettäköön.
On myös totta, että olit töissä panimossa. Mutta se ei ollut niin tylsää kuin kuvasit.
Se tuli yhä vain vähemmän tylsäksi, kunnes
pomosi vaimo pani etsiviä pomosi perään.
- Hän ei voinut todistaa mitään! - Mutta 500 dollaria, jotka sait lähtiessäsi,
toivat sinut suoraan New Yorkiin, eikö vain?
- Ne 500 dollaria toivat sinut New Yorkiin. - Hän valehteli. Hän valehteli!
Vastaa kysymykseeni. Eikö sinulle maksettu, että lähtisit?
Eddieä ei ollut olemassa, ei lentäjää. Et ole ollut aviossa.
Se ei ollut pelkkä valhe, vaan loukkaus kuolleille sankareille ja heidän rakkailleen.
San Franciscossa ei ole Shubert-teatteria. Et ole edes käynyt San Franciscossa.
Se oli typerä valhe, helppo paljastaa, ei sinun arvoisesi.
Minun täytyi päästä tapaamaan Margo.
Sanoa jotain. Saada hänet pitämään minusta!
Hän pitikin. Hän auttoi ja luotti sinuun.
- Maksoit yrittämällä viedä Billin. - Se ei ole totta!
Olin paikalla. Näin sinut ja Kuulin sinut pukuhuoneen oven läpi.
Käytit nimeäni Karenin kiristämiseen, jotta saisit Coran osan.
- Valehtelit minulle siitä. - En!
Söin lounasta Karenin kanssa kolme tuntia sitten.
Kuten aina, nainen, joka yrittää saada tietoja, kertoo enemmän kuin saa tietää.
Haluatko nyt muuttaa tarinaasi siitä, että Lloyd paukutti ovellesi yöllä?
Ole kiltti, ole kiltti.
Se, että haluaisin sinua lainkaan, tuntuu yhtäkkiä äärimmäisen epätodennäköiseltä.
Mutta se kuitenkin on todennäköisesti syynä.
Olet epätodennäköinen henkilö, Eve, kuten minäkin. Se meillä on yhteistä.
Sekä ihmisyyden halveksinta, kyvyttömyys
rakkauden antamiseen tai saamiseen.
Tyydyttymätön kunnianhimo... ja lahjakkuus.
Ansaitsemme toisemme. Kuunteletko sinä minua?
- Sano sitten niin. - Kyllä, Addison.
Ja tajuat ja suostut siihen, että kuulut täydellisesti minulle?
Kyllä, Addison.
Mene sitten nokosille, ja hyvää onnea täksi illaksi.
En esiinny tänä iltana.
En voisi. En mitenkään. En voisi mennä lavalle.
"En voisi mennä lavalle"? Suoritat elämäsi esityksen.
Ja hän suoritti elämänsä esityksen.
Ja se ilta oli ikimuistoinen ilta.
Arvoisat Sarah Siddons -seuran jäsenet,
ansioituneet vieraat, hyvät naiset ja herrat.
Mitä minulle jää sanottavaksi?
Kaiken viisaan ja nokkelan ovat sanoneet jo kauan sitten
minua paljon kypsemmät mielet ja suuremmat lahjakkuudet.
Minun olisi röyhkeää kiittää teitä samanarvoisena.
Olen kisällinä teatterissa
ja minulla on paljon opittavaa teiltä kaikilta.
Sallikaa minun sanoa vain, että olen ylpeä ja onnellinen
ja että pidän tätä suurta kunniaa
en niinkään palkkiona siitä, mitä olen saavuttanut,
vaan mittapuuna sille, mitä en ole vielä saavuttanut.
Ja vielä, että mielestäni se on myönnetty vain osittain minulle.
Suurempi osa kuuluu teatterialalla oleville ystävilleni
ja itse teatterille,
joka on antanut minulle kaiken, mitä minulla on.
Hyvällä omallatunnolla, kunnia niille, joille kunnia kuuluu.
Max Fabianille. Rakas Max.
Rakas tunteellinen, antelias, rohkea Max Fabian,
joka otti riskin tuntemattoman, koettelemattoman amatöörin kanssa.
Ensimmäiselle ystävälleni teatterissa.
Hänen hyvyyttään ja jalouttaan en unohda koskaan.
Karen. Rva Lloyd Richards.
Karen oli se, joka ensi kerran toi minut hänen luokseen, jota olin aina palvonut,
hänen, josta tuli hyväntekijäni ja puolustajani.
Loistavalle näyttelijälle ja loistavalle naiselle,
Margo Channingille.
Ohjaajalleni,
joka vaati aina vähän enemmän kuin lahjani sallivat,
mutta opetti minua kärsivällisesti ja hyvin,
Bill Sampsonille.
Ja hänelle, jonka hieno näytelmä ja usko minuun
on tehnyt tästä illasta totta.
Kuinka voin maksaa Lloyd Richardsille?
Kuinka voin maksaa monille muille,
niin monille, etten voi nimetä heitä kaikkia,
joiden apu, johdatus ja neuvot
ovat tehneet tämän, elämäni onnellisimman illan, mahdolliseksi.
Vaikka menenkin ensi viikolla Hollywoodiin tekemään elokuvaa,
älkää luulko hetkeäkään, että jättäisin teidät.
Kuinka voisin?
Sydämeni on täällä teatterissa,
ja 5000 kilometriä on liian pitkä matka sydämen luokse.
Palaan hakemaan sen... ja pian.
Jos siis haluatte minut takaisin.
Hyvää yötä teille kaikille ja kaikille hyvää yötä.
Velvollisuuden ylittäneistä... suoritetuista palveluksista, kulta.
Tulkaa, olen isäntänä. Minun pitää palata kotiin, ennen kuin vieraat vievät viinat.
- Onneksi olkoon, Eve. - Kiitos, Karen.
- Onneksi olkoon, neiti Harrington. - Kiitos oikein paljon.
Kiva puhe, Eve. Mutta en huolehtisi liikoja sydämestäsi.
Voit aina laittaa tuon palkinnon sinne, missä sydämesi pitäisi olla.
Täällä kai ei ole enää juotavaa?
- Saat sitä Maxin luona. - Enpä usko, että menen sinne.
- Mikset? - Koska en halua.
- Olen niin iloinen puolestasi, Eve. - Kiitos oikein paljon.
Max on nähnyt paljon vaivaa. Ne ovat isot juhlat ja sinua varten.
Eivät ole. Tätä varten.
- Sehän on sama asia? - Tismalleen.
Tässä, vie sejuhliin minun asemestani.
Käyttäydyt hyvin lapsellisesti.
- Minua väsyttää. Haluan mennä kotiin. - Hyvä on. Vien sinut kotiin.
Menen juhliin yksin. Minulla ei ole aikomustakaan olla menemättä.
- Kuka sinä olet? - Neiti Harrington.
- Mitä sinä teet täällä? - Minä... kai nukahdin.
Älkää, älkää pidätyttäkö minua. En varastanut mitään. Voitte etsiä minut.
- Kuinka pääsit sisään? - Piilouduin ulos, kunnes sisäkkö tuli.
Hän lähti hakemaan jotain ja jätti oven auki.
Hiivin sisään ja piileksin, kunnes hän lopetti. Katselin sitten vain ympärilleni.
Pelkäsin jonkun huomaavan, että valot olivat päällä, joten sammutin ne.
- Sitten kai nukahdin. - Sinäkö katselit vain ympärillesi?
- En muuta. - Miksi?
- Ette todennäköisesti usko minua. - Todennäköisesti en.
- Raporttiani varten. - Mitä raporttia? Kenelle?
Miten elätte, millaisia vaatteita pidätte,
millaisia hajuvesiä ja kirjoja, sellaisia asioita.
Tiedättekö Eve Harrington -kerhot, joita on useimmissa tyttökouluissa?
- Olen kuullut niistä. - Meidän oli ensimmäisiä - Erasmus Hall.
- Olen sen puheenjohtaja. - Erasmus Hall. Sehän on Brooklynissa?
Monet näyttelijät ovat kotoisin Brooklynista.
Barbara Stanwyck ja Susan Hayward.
Hehän ovat tietysti vain elokuvatähtiä.
Tehän olette menossa Hollywoodiin?
Matkatavaroista päätellen aiotte jäädä sinne pitkäksi ajaksi.
Saatan jäädäkin.
Tuo tahra pilaa mattonne.
Sisäkkö siivoaa sen aamulla.
- Minä pyyhin sen pois. - Älä vaivaudu.
- Kuinka pääsit tänne Brooklynista? - Maanalaisella.
Kauanko se kestää?
Vaihdot ja muu mukaan luettuna vähän reilun tunnin.
Kello on jo yli yksi. Et pääse kotiin kuin vasta pikkutunneilla.
En välitä, vaikka en pääsisi kotiin.
Ovikello.
Levätkää te. Avaan sen.
Terve. Kuka sinä olet?
Neiti Harrington lepää, herra DeWitt. Hän pyysi katsomaan, kuka ovella on.
No eipä häiritä hänen lepoaan.
Neiti Harrington unohti palkintonsa taksiin. Antaisitko sen hänelle?
Kerropa, mistä tiesit nimeni?
Se on hyvin kuuluisa nimi, herra DeWitt.
- Entä mikä sinun nimesi on? - Phoebe.
- Phoebe? - Kutsun itseäni Phoebeksi.
Ja miksipä et?
Kerropa, Phoebe, haluatko jonain päivänä saada tuollaisen palkinnon itsellesi?
- Enemmän kuin mitään muuta. - Neiti Harrington kertoo, miten niitä saa.
Neiti Harrington tietää siitä kaiken.
Kuka siellä oli?
Vain taksinkuljettaja, neiti Harrington.
Jätitte palkintonne hänen taksiinsa, ja hän toi sen takaisin.
Panisitko sen matkatavaroiden päälle? Haluan pakata sen.
Toki, neiti Harrington.
LOPPU
FINNISH